Hodolany
Hodolany (německy Hodolein[3]) jsou bývalé město, nyní městská čtvrť a katastrální území na východě statutárního města Olomouce s cca 9 tisíci obyvateli. Rozděleny jsou železniční tratí fakticky na dvě části, působí zde proto také dvě komise městských částí, jedna pro Nové Hodolany na západě a druhá pro Staré Hodolany a Bělidla na východě.
Hodolany | |
---|---|
Kostel Panny Marie Pomocnice křesťanů na Jiráskově ulici | |
Lokalita | |
Charakter | městská čtvrť |
Obec | Olomouc |
Okres | Olomouc |
Kraj | Olomoucký kraj |
Historická země | Morava |
Stát | ![]() |
Zeměpisné souřadnice | 49°35′29″ s. š., 17°17′12″ v. d. |
Základní informace | |
Počet obyvatel | 8 444 (2021)[1] |
Katastrální území | Hodolany (4,24 km²) |
PSČ | 779 00 |
Počet domů | 1 009 (2011)[2] |
![]() | |
![]() ![]() Hodolany | |
Další údaje | |
Kód části obce | 110876 |
Kód k. ú. | 710873 |
Geodata (OSM) | OSM, WMF |
![]() | |
![]() Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Název
editovatNejstarší doklady mají podobu Hodena (1258), Hodina (1275, 1276, 1305), Hodnian (1398). Původní název zřejmě zněl Hodoníňané a šlo vlastně o pojmenování obyvatel vsi („lidé z Hodonína“). Z toho (přes mezistupeň Hodoníňany) zkrácením vzniklo Hodňany, na které ukazuje (možná do němčiny převzatá) nejstarší doložená podoba Hodena. První doklad se souhláskou -l je z roku 1446 (Hodolany). Za jeho vznikem stojí asi disimilace (rozrůznění) souhlásek ň – n (Hodňany > Hodlany) a dále přiklonění k nářečnímu hódoli – "údolí".[4]
Historie
editovatPrvní písemná zmínka o vesnici Hodolany, známa byla i pod názvy Hodena nebo Hodinany, pochází z roku 1228. Až do vzniku obecní samosprávy roku 1850 byla církevním majetkem, od roku 1275 je doloženo vlastnictví olomoucké kapituly. Hodolany spadaly pod duchovní správu v Holici, kam až do roku 1808, kdy byla postavena hodolanská škola, docházely i děti do školy. Při stavbě tereziánské pevnosti roku 1746 došlo ke zboření její západní části, z původní zástavby tak zůstala jen její východní část zvaná Stará Víska.[5]
Nejvýznamnější událostí v dějinách obce bylo přivedení Severní dráhy, díky níž došlo k mohutnému rozvoji průmyslu a nárůstu počtu obyvatel v do té doby malé vesnici. Roku 1862 zde vznikl lihovar Spolku moravských cukrovarů (dnes Seliko), 1876 Langrova sladovna, 1896 cementárna Hrůza a Rosenberg, 1907 železárny Kosmos (po znárodnění Sigma), 1908 továrna Frieda a Knöpfelmachera (Union) a z Olomouce sem byla přeložena továrna na cukrovinky Zora, 1909 továrna na telefony a telegrafy Roberta von Lieben. Vznikly zde i další závody a živnosti. Z Bělidel sem bylo v letech 1871–1876 také přeneseno hlavní nádraží. Železniční koleje ovšem obec rozdělily na dva relativně samostatné celky, za tratí se směrem k Olomouci rozvíjely Nové Hodolany, na východě zůstaly Staré Hodolany.[6]
Vesnice byla vždy národnostně českou. Už v roce 1850 byla postavena nová česká škola, v roce 1874 druhá a v roce 1904 i česká měšťanka. Existoval zde čtenářsko-pěvecký spolek Pokrok, od 10. března 1901 Sokol (první tělocvičnou byl sál hostince U Mačáků na dnešní Hodolanské ulici a prvním starostou se stal br. Tomáš Mačák[7]) a po roce 1904 Národní jednota. Vzhledem k průmyslovému charakteru obce tady po roce 1896 začala působit sociální demokracie, přičemž na rozvoji dělnického hnutí měl největší zásluhu Felix Časný, pozdější poslanec a senátor. Nejvýznamnějším starostou byl Antonín Mačák. V roce 1906 byla zavedena kanalizace a vodovod, o rok později pošta a roku 1912 byla postavena obecní elektrárna. Téhož roku došlo k založení fotbalového klubu FK Hodolany.[8] V roce 1913 císař František Josef I. povýšil Hodolany na město, což bylo chápáno jako protiváha dlouholetému soupeři na západní straně Olomouce, německé Nové Ulici. Městem však Hodolany nezůstaly dlouho, už v roce 1919 došlo k vyhlášení tzv. Velké Olomouce, do které byly začleněny.[9]
Hodolany se tak dále rozvíjely už jen v rámci Olomouce. Po skončení druhé světové války zde byl až do roku 1946 provozován internační tábor, kde byli vězněni, mučeni a popravováni Němci.[10] V roce 1948 veřejná knihovna hlavního města Olomouce otevřela pobočku Hodolany.
Rok | 1869 | 1880 | 1890 | 1900 | 1910 | 1921 | 1930 |
---|---|---|---|---|---|---|---|
Obyvatel | 1069 | 2070 | 3129 | 4920 | 6418 | 6625 | 8237[p 1] |
Domů | 102 | 127 | 181 | 270 | 339 | 415 | 673 |
Rok | 1950 | 1961 | 1970 | 1980 | 1991 | 2001 | 2011 |
Obyvatel | 8290 | 10 748 | 12 689 | 10 963 | 8860 | 8838 | 8634 |
Domů | 881 | ? | 964 | 945 | 926 | 937 | 1009 |
- ↑ Z toho 7171 osob národnosti československé, 721 německé a 345 ostatních.[13]
Rolsberk
editovatRoku 1785 byl rozparcelován zdejší kapitulní dvůr a vzniklé pozemky byly přiděleny 28 familiantským rodinám, čímž podél cesty k Holici vznikla malá osada Rolsberk (Rollsberg). Nazvána byla podle probošta kapituly Jana Matěje Butze z Rolsbergu. Osadníci byli vesměs Němci, během tří generací se ale počeštili. Po získání obecní samosprávy v roce 1850 se celá obec oficiálně nazývala Hodolany-Rolsberk, která měla společnou obecní radu, ale finanční záležitosti se projednávaly odděleně a také katastry Hodolan a Rolsberku byly až do roku 1935 evidovány samostatně. Dnes po osadě zůstal pouze název Rolsberská ulice.[14]
Pamětihodnosti
editovat- Sbor Církve československé husitské z roku 1927
- Kostel Panny Marie Pomocnice křesťanů na Jiráskově ulici z roku 1907
- Kamenná boží muka stojící v Tovární ulici u čokoládovny Zora (připomínají tragickou událost z roku 1527[15])
- Olomouc hlavní nádraží
Fotogalerie
editovat-
Krajský úřad
-
Regionální centrum
-
Hlavní nádraží
-
Husův sbor
-
Kaplička v ulici Elišky Krásnohorské
-
Boží muka v Tovární ulici
Odkazy
editovatReference
editovat- ↑ Český statistický úřad: Výsledky sčítání 2021 – otevřená data. Dostupné online. [cit. 2022-11-01].
- ↑ Historický lexikon obcí České republiky – 1869–2011. Český statistický úřad. 21. prosince 2015. Dostupné online.
- ↑ Amtliches Deutsches Ortsbuch für das Protektorat Böhmen und Mähren [online]. Hartau.de [cit. 2018-02-10]. Dostupné online.
- ↑ Hosák, Šrámek: Místní jména na Moravě a ve Slezsku I, Praha 1970, str. 267, 268.
- ↑ TICHÁK, Milan. Paměť olomouckých předměstí. Olomouc: Votobia, 2000. ISBN 80-7198-447-7. S. 36, 37. Dále jen „Tichák (2000)“.
- ↑ Tichák (2000), str. 38–40.
- ↑ Historie jednoty [online]. T.J. Sokol Olomouc-Hodolany [cit. 2020-01-29]. Dostupné online.
- ↑ FIŠARA, Jiří. Do Hodolan se vrátil fotbal. Klub ožil, má stadion i legendu v týmu. Olomoucký deník. 2015-08-01. Dostupné online [cit. 2020-01-27].
- ↑ Tichák (2000), str. 39–43.
- ↑ POLÁČEK, Michal. Pseudopartyzáni Němce před odsunem zabíjeli v „hodolanském pekle“. iDNES.cz [online]. 2015-07-13. Dostupné online.
- ↑ Historický lexikon obcí České republiky 1869–2005. Svazek I. Praha: Český statistický úřad, 2006. Dostupné online. ISBN 80-250-1311-1. S. 658–659. Archivováno 16. 7. 2021 na Wayback Machine.
- ↑ Statistický lexikon obcí České republiky 2013. Praha: Český statistický úřad, Ministerstvo vnitra České republiky, 2013. Dostupné online. ISBN 978-80-250-2394-5. S. 505. Archivováno 18. 5. 2019 na Wayback Machine.
- ↑ Statistický lexikon obcí v Republice československé II. Země moravskoslezská. Praha: Ministerstvo vnitra a Státní úřad statistický, 1935. S. 85.
- ↑ Tichák (2000), str. 37, 38.
- ↑ TICHÁK, Milan. Olomouc z nadhledu. Olomouc: Burian a Tichák, 2011. ISBN 978-80-87274-09-5. S. 19.
Literatura
editovat- VIDLIČKA, Jiří. Dějiny zapomenutého města Hodolan. Osudy největší české obce před branami Olomouce. Olomouc: Votobia, 2005. 205 s. ISBN 80-7220-250-2.
Související články
editovatExterní odkazy
editovat- Obrázky, zvuky či videa k tématu Hodolany na Wikimedia Commons
- Encyklopedické heslo Hodolany v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích
- Komise městské části č. 14 Nové Hodolany Archivováno 10. 2. 2018 na Wayback Machine.
- Komise městské části č. 24 Staré Hodolany – Bělidla Archivováno 10. 2. 2018 na Wayback Machine.
- Hodolany v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)