kuorsaus
Suomi
muokkaaSubstantiivi
muokkaakuorsaus (39)
- unitilassa tapahtuvasta pehmeän suulaen / kitakaaren (vrt puheen syntyminen äänihuulissa) värähtelystä syntyvä ääni; se, että kuorsataan
Ääntäminen
muokkaa- IPA: /ˈkuo̯rsɑus/ tai /ˈkuo̯rsɑu̯s/
- tavutus: kuor‧sa‧us / kuor‧saus
Taivutus
muokkaaTaivutus | ||
---|---|---|
sijamuoto | yksikkö | monikko |
kieliopilliset sijamuodot | ||
nominatiivi | kuorsaus | kuorsaukset |
genetiivi | kuorsauksen | kuorsausten kuorsauksien |
partitiivi | kuorsausta | kuorsauksia |
akkusatiivi | kuorsaus; kuorsauksen |
kuorsaukset |
sisäpaikallissijat | ||
inessiivi | kuorsauksessa | kuorsauksissa |
elatiivi | kuorsauksesta | kuorsauksista |
illatiivi | kuorsaukseen | kuorsauksiin |
ulkopaikallissijat | ||
adessiivi | kuorsauksella | kuorsauksilla |
ablatiivi | kuorsaukselta | kuorsauksilta |
allatiivi | kuorsaukselle | kuorsauksille |
muut sijamuodot | ||
essiivi | kuorsauksena | kuorsauksina |
translatiivi | kuorsaukseksi | kuorsauksiksi |
abessiivi | kuorsauksetta | kuorsauksitta |
instruktiivi | – | kuorsauksin |
komitatiivi | – | kuorsauksine- + omistusliite |
vartalot | ||
vokaalivartalo | kuorsaukse- | |
heikko vartalo | - | |
vahva vartalo | - | |
konsonantti- vartalo |
kuorsaus- |
Käännökset
muokkaaAiheesta muualla
muokkaa- kuorsaus Kielitoimiston sanakirjassa