Малка белозъбка
Малка белозъбка | ||||||||||||||||||||||||||||||||
Природозащитен статут | ||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() Незастрашен[1] | ||||||||||||||||||||||||||||||||
Червена книга на България | ||||||||||||||||||||||||||||||||
![]() Незастрашен[2] | ||||||||||||||||||||||||||||||||
Класификация | ||||||||||||||||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||||||||||||||
Научно наименование | ||||||||||||||||||||||||||||||||
Pallas, 1811 | ||||||||||||||||||||||||||||||||
Разпространение | ||||||||||||||||||||||||||||||||
Малка белозъбка в Общомедия | ||||||||||||||||||||||||||||||||
[ редактиране ] |
Малката белозъбка (Crocidura suaveolens) е вид дребни бозайници от семейство Земеровкови (Soricidae).[3]
Разпространение
[редактиране | редактиране на кода]Разпространени са в по-голямата част на Европа, Северна Африка и Централна Азия, в отделни откъснати области до Корея и Тайван. В България се среща в цялата страна, по-често в равнините.[4]
Описание
[редактиране | редактиране на кода]Малката белозъбка е сравнително дребна, с дължина на тялото и главата 52-94 mm и на опашката - 23-48 mm. Цветът най-често е сивокафяв по гърба и сивобял по корема. Предпочита открити местности с тревиста и храстова растителност, по-рядко се среща в гористи места. Активна е целогодишно и през цялото денонощие. Храни се главно с насекоми и ларвите им.[4]
Продължителността на живота на малките белозъбки е по-малка от една година. Обикновено индивидите, достигнали полова зрялост в рамките на размножителния сезон (март-септември), през който са родени, умират през есента. Останалите успешно презимуват и умират след началото на следващия размножителен период.[4]
Източници
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ Crocidura suaveolens (Pallas, 1811). // IUCN Red List of Threatened Species. International Union for Conservation of Nature. Посетен на 2 януари 2023 г. (на английски)
- ↑ Червена книга на Република България. Малка белозъбка. Посетен на 2022-03-28
- ↑ Insectivore Specialist Group. Crocidura suaveolens // Червен списък на застрашените видове 2006. IUCN, 1996. Посетен на 2006-05-12. (на английски)
- ↑ а б в Пешев, Цоло. Фауна на България. Т. 27. Mammalia. София, Академично издателство „Проф. Марин Дринов“, 2004. ISBN 954-430-860-1. с. 144-147.