Émile Boutroux
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | (fr) Étienne Émile Marie Boutroux ![]() 28 juliol 1845 ![]() Montrouge (França) ![]() |
Mort | 22 novembre 1921 ![]() París ![]() |
Sepultura | Cementiri de Montparnasse, 16 48° 50′ 13″ N, 2° 19′ 32″ E / 48.8368369°N,2.325625°E ![]() |
Seient 32 de l'Acadèmia Francesa | |
31 octubre 1912 – 22 novembre 1921 ← Hippolyte Langlois – Pierre de Nolhac → ![]() | |
Dades personals | |
Formació | École Normale Supérieure Universitat de Heidelberg Lycée Henri-IV ![]() |
Tesi acadèmica | De la contingence des lois de la nature ![]() ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Filosofia de la religió, filosofia de la ciència, història de la filosofia i activitat traductora ![]() |
Ocupació | filòsof, historiador, professor d'universitat, historiador de la filosofia ![]() |
Ocupador | Universitat de París ![]() |
Membre de | |
Professors | Félix Ravaisson-Mollien i Jules Lachelier ![]() |
Alumnes | Henri Bergson ![]() |
Obra | |
Estudiant doctoral | Émile Durkheim i Abel Rey ![]() |
Família | |
Cònjuge | Aline Boutroux (née Poincaré) ![]() |
Fills | Pierre Boutroux ![]() |
Germans | Léon Boutroux ![]() |
Premis | |
![]() ![]() |
Émile Boutroux (Montrouge, 28 de juliol de 1845 - París, 22 de novembre de 1921) va ser un filòsof francès.
Vida i Obra
[modifica]Boutroux va estudiar, a partir de 1866 a l'École normale supérieure. Després de graduar-se, va continuar estudis fins al 1870 a la universitat de Heidelberg on va rebre la influència de Félix Ravaisson-Mollien.[1] El 1874 va obtenir el doctorat a la universitat de París, defensant que les lleis de la natura tenien més contingencies de les que els científics de la seva època estaven disposats a admetre.[2]
El 1876 es va casar a Nancy amb Aline Poincaré, germana del gran matemàtic francès Henri Poincaré; aquest fet el va inclinar en certa manera de la filosofia a la filosofia de la ciència. La seva amistat amb el matemàtic va influenciar la seva obra posterior.[3]
De 1877 a 1887 va ser professor a l'École normale supérieure i, a partir de 1887, catedràtic d'història de la filosofia moderna de La Sorbona.[4] Les seves relacions amb els germans Jules i Paul Tannery, també van fer que s'interessés sobre la contingència de procés històric.[5]
Boutroux és considerat el renovador de la filosofia francesa de finals del segle xix, perquè, institucionalment, es troba en el centre de les xarxes administratives d'ensenyament de la filosofia a França.[6]
Referències
[modifica]- ↑ Capeillères, 1998, p. 407.
- ↑ Guitton, 1968, p. 92.
- ↑ Guitton, 1968, p. 92-93.
- ↑ Capeillères, 1998, p. 426.
- ↑ Guitton, 1968, p. 93.
- ↑ Capeillères, 1998, p. 408-409.
Bibliografia
[modifica]- Guitton, Jean. Regards sur la pensée française, 1870-1940, leçons de captivité (en (francès)). Beauchesne, 1968.
- Capeillères, Fabien «Généalogie d'un néokantisme français à propos d'Émile Boutroux» (en (francès)). Revue de Métaphysique et de Morale, Num. 3, 1998, pàg. 405-442. ISSN: 0035-1571.
Enllaços externs
[modifica]- «Émile BOUTROUX». Acadèmie française. [Consulta: 13 maig 2018].