Henri Desgrange
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | (fr) Henri Antoine Desgrange ![]() 31 gener 1865 ![]() 10è districte de París (França) ![]() |
Mort | 16 agost 1940 ![]() Grimaud (França) ![]() |
Sepultura | cimetière de Grimaud (fr) ![]() ![]() |
Soldat | |
abril 1917 – 1919 | |
Personal docent École Spéciale Militaire de Saint-Cyr | |
1914 – 1915 | |
Director Tour de França | |
1905 – 1940 | |
Director L’Auto | |
1900 – ![]() | |
Dades personals | |
Residència | avenue Émile-Deschanel (en) ![]() ![]() |
Formació | Collège-lycée Jacques-Decour ![]() |
Activitat | |
Ocupació | periodista, notary's clerk (en) ![]() ![]() |
Carrera militar | |
Rang militar | tinent segon ![]() |
Conflicte | Primera Guerra Mundial ![]() |
Nacionalitat esportiva | França ![]() |
Esport | ciclisme de competició ![]() |
Participà en | |
Principals triomfs | |
Curses d'un dia | Rècord de l'hora (1893) |
Obra | |
Obres destacables
| |
Altres | |
Cònjuge | Jane Deley ![]() |
Condemnat per | difamació (1927) ![]() |
Premis
|
Henri Desgrange (París, 31 de gener de 1865 - Beauvallon, 16 d'agost de 1940)[1] va ser un ciclista, dirigent esportiu i periodista francès.
Biografia
[modifica]Abans de fer-se ciclista i periodista comença treballant com a ajudant de notari a l'estudi Depeux-Dumesnil, però renuncia a l'advocacia i acaba dedicant-se a l'esport.
Desgrange va ser el primer ciclista a establir el rècord de l'hora homologat, al velòdrom Buffalo de París, en córrer 35 km i 325m l'11 de maig de 1893.[2] A més a més, fou el posseïdor de diverses desenes de rècords mundials, sempre sobre pista, entre ells els de 50 i 100 km. També fou campió de tricicle el 1893.[3]
Mentre és periodista, es converteix en director del Parc dels Prínceps, el 1897, i després de l'Auto velòdrom d'Hivern a París, el desembre 1903.
Durant aquest període, publica igualment llibres: El cap i les cames (1894),[4] Alphonse Marcaux (1899).[5]
El 1915 pren part com a soldat ras a la Primera Guerra Mundial.
Durant els darrers anys de la seva vida continua practicant el cicloturisme i el cross-country.
Creació del diari l'Auto
[modifica]El 1900 es converteix en director i redactor en cap d'un nou diari, el diari esportiu L'Autobici, rebatejat L'Auto el 1903. Col·labora també en revistes: La bicyclette, Paris-vélo, Le journal des sports.
La promoció del Tour de França va suposar un gran èxit pel diari. La tirada va pujar de 25.000 a 65.000 exemplars després del Tour. El 1908 la cursa va fer pujar la tirada a més d'un quart de milió d'exemplars, i durant el Tour de 1923 va vendre mig milió de còpies al dia. La tirada rècord assolida per Desgrange va ser de 854.000, durant el Tour de 1933.
Creació del Tour de França
[modifica]El 1903 creà una prova ciclista inèdita fins al moment, el Tour de França, en resposta a una idea del periodista Géo Lefèvre. Serà el màxim responsable del Tour fins al 1936, quan deixarà la direcció de la cursa en mans de Jacques Goddet.[6]
Un monument a la memòria d'Henri Desgrange fou erigit al coll del Galibier. El premi Henri-Desgrange recompensa cada any al ciclista que passa en primera posició per aquest colós dels Alps.[7]
Referències
[modifica]- ↑ «L'Auto-vélo : automobilisme, cyclisme, athlétisme, yachting, aérostation, escrime, hippisme / dir. Henri Desgranges» (en francès), 20-08-1940. [Consulta: 17 novembre 2019].
- ↑ Eclimont, Christian-Louis, .... Le Tour de France en 100 histoires extraordinaires (en francès). París: First éd, impr. 2013, p. 380. ISBN 978-2-7540-5044-9.
- ↑ Cited Truyers, Noël (1999); Henri Desgrange, De Eeclonaar, Belgium
- ↑ La tête et les jambes(1894), L. Pochy, France, reprinted 1930, Henri Richard, France
- ↑ Alphonse Marcaux (1899), L. Pochy, France
- ↑ Seray, Jacques. Éditions Cristel. Henri Desgrange, l'homme qui créa le Tour de France (en francès), 2006, p. 368. ISBN 2-84421-042-2.
- ↑ Clemitson, Suze. A History of Cycling in 100 Objects. Londres: Bloomsbury Publishing, 2017, p. 170. ISBN 978-1-4729-1889-5.
Precedit per: ---- |
Rècord de l'hora (35,325 km) 11 de maig de 1893 - 31 d'octubre de 1894 |
Succeït per: Jules Dubois |