Emerich z Thurn-Taxisu
Emerich princ z Thurn-Taxisu (Emmerich Prinz von und zu Thurn-Taxis) (12. dubna 1820, Praha – 28. července 1900, Bad Gleichenberg, Štýrsko) byl rakousko-uherský generál a dvořan z rodu Thurn-Taxisů. Od osmnácti let sloužil v armádě, nakonec dosáhl hodnosti c.k. generála jízdy. V letech 1875–1892 byl u císařského dvora nejvyšším štolbou, stal se členem Panské sněmovny a byl rytířem Řádu zlatého rouna.[1]
Princ Emerich Thurn-Taxis | |
---|---|
![]() | |
Doživotní člen Panské sněmovny | |
Ve funkci: 1877 – 1900 | |
Panovník | František Josef I. |
Nejvyšší štolba císařského dvora | |
Ve funkci: 1875 – 1892 | |
Panovník | František Josef I. |
Předchůdce | Karl Ludwig Grünne |
Nástupce | Rudolf z Liechtensteinu |
Vojenská služba | |
Služba | ![]() |
Hodnost | generál jezdectva (1876), polní podmaršál (1866), generálmajor (1859) |
Narození | 12. dubna 1820 Praha ![]() |
Úmrtí | 28. července 1900 (ve věku 80 let) Bad Gleichenberg ![]() |
Choť | (1850) Marie Lucie Wickenburgová (1832–1851) |
Rodiče | Karel Anselm z Thurn-Taxisu a Marie Izabela z Eltze |
Příbuzní | bratr: Hugo z Thurn-Taxisu (1817–1889) bratr: Rudolf z Thurn-Taxisu (1833–1904) synovec: Alexandr Jan z Thurn-Taxisu (1851–1939) |
Profese | důstojník a politik |
Ocenění | 1878 rakouský Řád zlatého rouna (č. 1038) uherský Řád sv. Štěpána pruský Řád černé orlice |
Commons | Emmerich Prinz von Thurn und Taxis |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Životopis
editovatPocházel z významné šlechtické rodiny Thurn-Taxisů, patřil k mladší linii, která se v 19. století usadila v Čechách. Narodil se v Praze jako druhorozený syn prince Karla Thurn-Taxise (1792–1844), který vlastnil několik panství v Čechách (Dobrovice, Loučeň), matka Isabela z Eltzu (1795–1859) byla dcerou diplomata hraběte Emericha z Eltzu (1765–1844).[2] Po matce byl Emerich Thurn-Taxis spřízněn s českými rody Šliků a Chotků. Od roku 1838 sloužil v armádě, vyznamenal se v revolučních bojích 1848–1849 nejprve v Itálii a pak v Uhrách, kde byl vážně zraněn a přišel o oko. Byl povýšen na majora, poté sloužil u husarského pluku č. 1 a dragounského pluku č. 4. V roce 1859 dosáhl hodnosti generálmajora a krátce působil ve vojenském školství, poté byl velitelem v Prešpurku. V roce 1866 byl povýšen na polního podmaršála a převzal velení divize lehkého jezdectva ve Lvově.[3] a v roce 1869 odešel do výslužby. V letech 1875–1892 zastával u císařského dvora funkci nejvyššího štolby. K datu 1. listopadu 1876 byl povýšen do hodnosti generála jezdectva[4] a po rezignaci hraběte Grünna převzal navíc čestnou hodnost kapitána císařské gardy rejtarů.[5] a v roce 1877 byl jmenován doživotním členem panské sněmovny. V roce 1892 požádal ze zdravotních důvodů o uvolnění ze služby, byl propuštěn z postu nejvyššího štolby a k datu 5. dubna 1892 byl penzionován také v armádě.[6]
Poslední roky života strávil ve Ville Wickenburg v Gleichenbergu ve Štýrsku u rodiny své dávno zemřelé manželky, kde zemřel 28. července v roce 1900 ve věku osmdesáti let.[7] Pohřben byl na hřbitově v nedalekém Trauttmansdorffu.[8]
Tituly a ocenění
editovatJako příslušník knížecího rodu užíval od narození titul prince s nárokem na oslovení Jasnost (Seine Durchlaucht). Jako císařský nejvyšší štolba byl v roce 1875 jmenován c. k. komořím a získal titul c. k. tajného rady.[9] Po úmrtí polního maršála Evžena Vratislava převzal v roce 1867 čestný post druhého majitele dragounského pluku č. 1 příslušného do Mostu (formálně byl prvním majitelem bývalý císař Ferdinand I.).[10][11] Od roku 1876 byl čestným majitelem husarského pluku č. 3 dislokovaného v Šoproni.[12][13] Během vojenské služby a především s ohledem na vážné zranění v roce 1849 byl několikrát vyznamenán. V roce 1878 byl jmenován rytířem prestižního Řádu zlatého rouna[14][15] Po odchodu do výslužby obdržel velkokříž uherského Řádu sv. Štěpána[16] Jako dlouholetý vysoký hodnostář u císařského dvora získal řadu vyznamenání také od zahraničních panovníků.[17]
Rakousko-Uhersko
editovat- velkokříž Řádu sv. Štěpána (1892)
- Řád zlatého rouna (1878)
- Vojenský záslužný kříž II. třídy s válečnou dekorací (1850)[18]
- rytířský kříž Leopoldova řádu s válečnou dekorací (1849)[19]
Zahraničí
editovat- Řád svaté Anny I. třídy (Rusko)
- Řád černé orlice (Německo)
- Řád červené orlice I. třídy (Německo)
- Řád Osmanie I. třídy (Osmanská říše)
- Řád avizských rytířů (Portugalsko)
- velkokříž Řádu růže (Brazílie)
- velkokříž Řádu Karla III. (Španělsko)
- velkokříž Řádu sv. Mořice a Lazara (Itálie)
- velkokříž Řádu svatého Josefa (Toskánské velkovévodství)
- velkokříž Řádu württemberské koruny (Württembersko)
- velkokříž Leopoldova řádu (Belgie)
- velkokříž Řádu Takova (Srbsko)
- velkokříž Řádu rumunské hvězdy (Rumunsko)
- velkokříž Řádu Ludvíkova (Hesensko)
- Řád lva a slunce I. třídy (Persie)
- Řád zähringenského lva (Bádensko)
- Řád Medžidie III. třídy (Osmanská říše)
- Řád knížete Danila I. I. třídy (Černá Hora)
- Vojenský řád Maxe Josefa (Bavorsko)
- Záslužný řád bavorské koruny (Bavorsko)
- velkodůstojník Řádu čestné legie (Francie)
Rodina
editovatV roce 1850 se oženil s hraběnkou Marií Lucií Wickenburgovou (1832–1851), dcerou ministra obchodu Matthiase Wickenburga. Manželství skončilo její předčasnou smrtí o necelý rok později a zůstalo bez potomstva.[20]
Jeho nejmladší bratr Rudolf Thurn-Taxis (1833–1904) rezignoval na příslušnost ke knížecí rodině a patřil k významným osobnostem českého společenského života druhé poloviny 19. století. Synovec princ Alexandr Thurn-Taxis (1851–1939) se také angažoval v podpoře kulturních a společenských aktivit v Čechách.
Odkazy
editovatReference
editovat- ↑ Ottův slovník naučný, díl XXV.; Praha, 1906; s. 405 (heslo z Thurnu) dostupné online
- ↑ Rodina Karla Thurn-Taxise na webu geni.com dostupné online
- ↑ Militär Schematismus des österreichischen Kaiserthums 1867; Vídeň, 1867; s. 124 dostupné online
- ↑ Přehled generálů rakouské a rakousko-uherské armády 1859–1889 na webu austro-hungarian army dostupné online
- ↑ Přehled velitelů císařské gardy rejtarů in: Schematismus für das k.u.k. Heer 1910; Vídeň, 1909; s. 108 dostupné online
- ↑ Služební postup Emericha Thurn-Taxise v armádě in: SCHMIDT-BRENTANO, Antonio: Die k.k. bzw. k.u.k. Generalität 1816–1918; Oesterreichisches Staatsarchiv, Wien, 2007; s. 187 dostupné online
- ↑ Villa Wickenburg v Gleichenbergu dostupné online
- ↑ Pohřebiště Thurn-Taxisů na webu royaltyguide.com dostupné online
- ↑ Hof- und Staats-Handbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie: für das Jahr 1876; Vídeň, 1876; s. 183, 192 dostupné online
- ↑ Přehled majitelů dragounského pluku č. 1 in: Schematismus für das k.u.k. Heer 1914; Vídeň, 1914; s. 664 dostupné online
- ↑ Dragounský pluk č. 1 na webu valka.cz dostupné online
- ↑ Přehled majitelů husarského pluku č. 3 in: Schematismus für das k.u.k. Heer 1913; Vídeň, 1912; s. 832 dostupné online
- ↑ Husarský pluk č. 3 na webu valka.cz dostupné online
- ↑ LOBKOWICZ, František: Zlaté rouno v zemích českých; Klub pro českou heraldiku a genealogii; Praha, 1991; s. 277
- ↑ Přehled rytířů rakouského Řádu zlatého rouna v 19. století dostupné online
- ↑ Hof- und Staats-Handbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie: für das Jahr 1894; Vídeň, 1894; s. 63 dostupné online
- ↑ Hof- und Staats-Handbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie: für das Jahr 1891; Vídeň, 1891; s. 17 dostupné online
- ↑ Militär Schematismus des österreichischen Kaiserthumes 1850; Vídeň, 1850; s. 125 dostupné online
- ↑ Hof- und Staatshandbuch des österreichischen Kaiserthumes für das Jahr 1856; Vídeň, 1856; s. 47 dostupné online
- ↑ Gothaisches genealogisches Taschenbuch der gräflichen Häuser 1851; Gotha, 1851; s. 805 dostupné online
Literatura
editovat- KALOUSKOVÁ, Anna: Sporné a pozůstalostní záležitosti rodu Thurn-Taxis na velkostatku Dobrovice-Loučeň od konce 18. století do počátku 20. století (diplomová práce); Filozofická fakulta Univerzity Karlovy, Praha, 2018; 98 s.
- Kolektiv: Almanach českých šlechtických rodů 2024; Praha, 2023; s. 365–375 (kapitola Thurn-Taxis) ISBN 978-80-85955-53-8
Externí odkazy
editovat- Obrázky, zvuky či videa k tématu Emerich z Thurn-Taxisu na Wikimedia Commons
- Emerich Thurn-Taxis na webu rakouského parlamentu dostupné online