Armand Augustin Louis de Caulaincourt
Armand Augustin Louis de Caulaincourt | |
---|---|
![]() | |
Narození | 9. prosince 1773 Caulaincourt |
Úmrtí | 19. února 1827 (ve věku 53 let) Paříž |
Příčina úmrtí | rakovina žaludku |
Místo pohřbení | Hřbitov Père-Lachaise |
Povolání | diplomat, politik a voják |
Ocenění | velkokříž Řádu čestné legie Řád sv. Alexandra Něvského jména vepsaná pod Vítězným obloukem Řád sv. Ondřeje |
Děti | Armand Alexandre Joseph Adrien de Caulaincourt Hervé de Caulaincourt |
Rodiče | Gabriel Louis de Caulaincourt |
Rod | Caulaincourtové |
Funkce | francouzský nejvyšší štolba francouzský pair člen Konzervativního senátu velvyslanec |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Armand Augustin Louis de Caulaincourt (9. prosince 1773, Caulaincourt – 19. února 1827, Paříž) byl francouzský generál, ministr zahraničí, vévoda z Vicenzy, pair a blízký spolupracovník Napoleona Bonaparta.[1][2]
Život
[editovat | editovat zdroj]Armand Augustin Caulaincourt se narodil 9. prosince 1773 v Caulaincourtu jako syn markýze, plukovníka a rytíře řádu Sv. Ludvíka Gabriela Louise Caulaincourta. Ve čtrnácti letech roku 1787 vstoupil do královské armády. O dva roky později získal hodnost podporučíka a v roce 1791 se stal pobočníkem svého otce. Roku 1792 byl v hodnosti kapitána propuštěn z armády, a to kvůli šlechtickému původu a proroayalistickým postojům jeho rodičů. Brzy poté však jako dobrovolník vstoupil do národní gardy. Roku 1794 se znovu dostal do armády, získal hodnost jízdního rotmistra a brzy mu byla navrácena hodnost kapitána. V tu dobu sloužil u pobřežní armády v Cherbourgu, kde si Caulaincourta oblíbil generál Dubayet, který si jej vybral za pobočníka . V roce 1796 Dubayeta doprovázel na diplomatické misi do Osmanské říše, ze které se vrátil následujícího roku. Poté až do roku 1799 působil jako velitel jezdecké švadrony ve Stockachu a ve Weinheimu.[1][2]
V roce 1799 byl povýšen na plukovníka a díky svým skvělým diplomatickým schopnostem doporučen ministrovi zahraničí Talleyrandovi. V roce 1801 byl vyslán do Petrohradu, aby doručil blahopřání Napoleona Bonaparta Alexandrovi I. k nástupu na ruský trůn. Roku 1802 byl Napoleonem finančně odměněn a jmenován jeho pobočníkem a brigádním generálem. Hrál zásadní roli v zatčení vévody z Enghienu v roce 1804. O rok později byl jmenován divizním generálem a nejvyšším štolbou a byl oceněn Velkokřížem Čestné legie. V listopadu 1807 byl Bonapartem opět vyslán do Petrohradu a stal se francouzským vyslancem v Rusku. V roce 1808 byl císařem jmenován vévodou z Vicenzy. Roku 1809 byl pověřen dojednat sňatek Bonaparta s carovou dcerou Annou, z kterého ale nakonec sešlo. V roce 1812 se postavil proti francouzské invazi do Ruska. Roku 1813 získal post ministra zahraničí a byl přijat do lóže svobodných zednářů. Byl pověřen vyjednávat s Metternichem na kongresu v Praze. Na počátku roku 1814 byl znovu pověřen vyjednáváním s Rakušany. Tento rok se ve svých čtyřiceti letech oženil. Za stodenního císařství opět zastával funkci ministra zahraničí a byl jmenován pairem. Po bitvě u Waterloo bylo jeho jméno zapsáno do Fouchého proskripčních seznamů, na zásah cara z nich bylo však vyškrtnuto. Zbytek života strávil v Paříži a do politiky se už nevrátil. Zemřel 19. února 1827 v Paříži a je pohřben na hřbitově Père-Lachaise.[1][2]
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ a b c WINTR, Stanislav. Napoleon Bonaparte – jeho maršálové a ministři. I. vyd. Praha: Libri, 2009. ISBN 978-80-7277-372-5. Kapitola Armand Augustin Caulaincourt, s. 307–317.
- ↑ a b c ARMAND-AUGUSTIN MARKÝZ DE CAULAINCOURT VÉVODA Z VICENZY. www.austerlitz.org [online]. Dostupné online.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Armand Augustin Louis de Caulaincourt na Wikimedia Commons