La vie est un long fleuve tranquille
La vie est un long fleuve tranquille | |
---|---|
Původní název | La vie est un long fleuve tranquille |
Země původu | ![]() |
Jazyk | francouzština |
Délka | 90 min |
Žánr | filmová komedie |
Scénář | Étienne Chatiliez Florence Quentin |
Režie | Étienne Chatiliez |
Obsazení a filmový štáb | |
Hlavní role | Benoît Magimel Daniel Gélin Abbes Zahmani André Wilms Catherine Hiegel … více na Wikidatech |
Produkce | Charles Gassot |
Hudba | Gérard Kawczynski |
Kamera | Pascal Lebègue |
Kostýmy | Elisabeth Tavernier |
Střih | Chantal Delattre |
Výroba a distribuce | |
Premiéra | 1988 24. listopadu 1988 (Německo) |
Produkční společnosti | Téléma MK2 France Régions 3 |
Ocenění | César pro nejslibnější herečku (1989) César pro nejlepší filmový debut César pro nejlepší herečku ve vedlejší roli César pro nejlepší původní scénář nebo adaptaci |
La vie est un long fleuve tranquille na ČSFD, Kinoboxu, IMDb Některá data mohou pocházet z datové položky. |
La vie est un long fleuve tranquille je francouzský hraný film z roku 1988, který režíroval Étienne Chatiliez.
Děj
[editovat | editovat zdroj]Zdravotní sestra Josette, ze zlosti na svého šéfa a milence, doktora Maviala, který raději stráví Vánoce se svou ženou než s ní, záměrně zamění dva novorozence. Momo (Maurice), který ve skutečnosti patří k bohaté a vzdělané rodině Le Quesnoyů, vyrůstá s chudými a asociálními Groseilleovými, zatímco Bernadette po záměně žije s rodinou Le Quesnoy z vyšší třídy.
Až po dvanácti letech vychází pravda najevo. Když si doktor Mavial dokonce ani po smrti své ženy nemá v úmyslu vzít za manželku Josette, ta píše tři dopisy. Dvěma rodinám vyměněných kojenců a doktorovi Mavialovi, ve kterém se zpovídá ze svého činu.
Pan Le Quesnoy se poté rozhodne přimět Momo, aby s ním bydlel. Nabídne Groseilleovým 20 000 franků, pokud mu dají Momo. Groseilleovi tuto nabídku rádi přijmou, protože jsou již delší dobu ve finančních potížích a Le Quesnoy si může vzít svého syna domů. Zpočátku se zdá, že je vše v pořádku, protože Momo se dobře zabydluje, ale stýská se mu po bývalé rodině a často ji i své staré přátele navštěvuje.
Řekne Bernadette, kdo jsou její skuteční rodiče, a ta uteče a je zatčena policií.
V poslední scéně jsou doktor Mavial a Josette společně na pláži. Dívá se na moře, usmívá se a je spokojená, zatímco Mavial sedí unavený a zhroucený v křesle. Scénu doprovází šanson Paris en colère v podání Mireille Mathieu.
Obsazení
[editovat | editovat zdroj]Benoît Magimel | Momo Groseille/Le Quesnoy |
Valérie Lalande | Bernadette Le Quesnoy |
Hélène Vincent | Marielle Le Quesnoy |
André Wilms | Jean Le Quesnoy |
Christine Pignet | paní Groseille |
Claire Prévost | Roselyne Groseille |
Daniel Gélin | doktor Mavial |
Catherine Hiegel | Josette |
Patrick Bouchitey | páter Auberger |
Catherine Jacob | Marie-Thérès |
Ocenění
[editovat | editovat zdroj]- César: vítěz v kategoriích nejlepší filmový debut, nejlepší scénář (Étienne Chatiliez a Florence Quentin), nejlepší herečka ve vedlejší roli (Hélène Vincent) a nejslibnější herečka (Valérie Lalonde); nominace v kategoriích nejlepší film, nejlepší herec ve vedlejší roli (Patrick Bouchitey) a nejlepší kostýmy (Elisabeth Tavernier)
Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byl použit překlad textu z článku Das Leben ist ein langer, ruhiger Fluß na německé Wikipedii.