Marc van der Woude, rođen 1960. u Gorredijku (Nizozemska), pohađa svoje prve godine studija na Rijksuniversiteitu Groningen (Sveučilište u Groningenu, Nizozemska), gdje 1983. stječe diplomu iz prava. Nastavlja obrazovanje na Collège d’Europe (Belgija) do 1984.
Od završetka studija uključen je u obrazovanje i istraživanje na Collège d’Europe, gdje je asistent do 1986. Potom predaje na Universiteitu Leiden (Sveučilište u Leidenu, Nizozemska) od 1986. do 1987. Tijekom cijele svoje karijere bavi se obrazovanjem te je od 2000. profesor prava na Erasmus Universiteitu Rotterdam (Sveučilište Erasmus u Rotterdamu, Nizozemska). Autor je mnogih publikacija i pridonosi razvoju prava tržišnog natjecanja, u kojem području objavljuje nekoliko referentnih radova.
Usporedno sa svojom sveučilišnom karijerom M. van der Woude također razvija i karijeru u praksi. Od 1987. do 1989. radi u službi Komisije Europskih zajednica, gdje radi kao izvjestitelj Glavne uprave za tržišno natjecanje. Zatim se pridružuje Sudu Europskih zajednica i surađuje, u svojstvu sudskog savjetnika, sa sucima Thymenom Koopmansom i Paulom Joanom Georgeom Kapteynom od 1989. do 1992. Europska komisija imenuje ga koordinatorom u Glavnoj upravi za tržišno natjecanje, gdje je zaposlen od 1992. do 1993., nakon čega postaje član njezine pravne službe od 1993. do 1995. Od tog datuma postaje odvjetnik upisan u odvjetničkoj komori u Bruxellesu (Belgija), gdje se usredotočuje na pravo tržišnog natjecanja.
Imenovan je sucem na Općem sudu 13. rujna 2010. Izabran je kao predsjednik vijeća 18. rujna 2013. i potpredsjednik 20. rujna 2016. Izabran je kao predsjednik tog suda 27. rujna 2019. i otad obavlja tu dužnost.
Rođen 1969. u Nikoziji (Cipar), Savvas S. Papasavvas studira na Ethnikó kai Kapodistriakó Panepistímio Athinón (Nacionalno i kapodistrijsko sveučilište u Ateni, Grčka) i ondje 1991. stječe ekvivalent diplome iz prava (Ptychion). Godine 1992. stječe diplomu na poslijediplomskom studiju iz javnog prava na Universitéu de Paris II (Sveučilište Pariz II, Francuska). Godine 1995. stječe doktorat iz pravnih znanosti na Universitéu d’Aix-Marseille III (Sveučilište Aix-Marseille III, Francuska).
Upisan je u ciparsku odvjetničku komoru i član je odvjetničke komore u Nikoziji od 1993. te svoju odvjetničku karijeru obavlja do imenovanja na Općem sudu 2004.
Od 1997. do 2002. također je predavač na Panepistímiou Kýprou (Ciparsko sveučilište), a od 2002. do 2004. docent je iz ustavnog prava.
Imenovan je sucem na Općem sudu 12. svibnja 2004. i obavlja dužnosti predsjednika vijeća u dvama uzastopnim mandatima, od 15. rujna 2010. do 25. rujna 2016. Ostali članovi izabrali su ga za potpredsjednika Općeg suda 27. rujna 2019. i od tada obavlja tu dužnost.
Rođen 1962. u Luxembourgu (Veliko Vojvodstvo Luksemburg), Dean Spielmann 1988. stječe diplomu iz prava na Universitéu catholique de Louvain (Katoličko sveučilište u Leuvenu, Belgija), a nakon toga 1990. stječe Master of Laws na Fitzwilliam Collegeu na Universityju of Cambridge (Sveučilište u Cambridgeu, Ujedinjena Kraljevina).
Od 1989. do 2004. obavlja odvjetničku djelatnost u luksemburškoj odvjetničkoj komori te usto na sveučilištu predaje, među ostalim, kazneno pravo, ljudska prava i postupke pred Europskim sudom za ljudska prava. Od 1991. do 1997. radi kao istraživački asistent na Universitéu catholique de Louvain i od 1996. do 2006. predaje kao izvanredni profesor na Universitéu du Luxembourg (Sveučilište u Luxembourgu, Luksemburg). Od 1997. do 2009. također predaje na Universitéu Nancy II (Sveučilište Nancy II, Francuska), a od 2017. do 2018. predaje na Institutu d'études politiques de Paris (Institut za političke studije u Parizu, Francuska).
Osim toga, autor je mnogih djela i članaka te član znanstvenih i uređivačkih odbora nekoliko pravnih časopisa.
Godine 2000. imenovan je članom Savjetodavnog odbora za ljudska prava u Luksemburgu, kojim predsjeda do 2004. Od 2002. do 2004. član je i Odbora za ljudska prava i Odbora za kazneno pravo Vijeća odvjetničkih komora Europe (CCBE), a također i Mreže nezavisnih stručnjaka Europske unije za temeljna prava.
Godine 2004. imenovan je sucem na Europskom sudu za ljudska prava u Strasbourgu (Francuska) i ondje 2011. obavlja dužnosti predsjednika odjela, 2012. potpredsjednika i od 2012. do 2015. predsjednika.
Imenovan je sucem na Općem sudu 13. travnja 2016. i ondje obavlja dužnosti predsjednika vijeća od 30. rujna 2019.
Rođena 1974. u Nikoziji (Cipar), Anna Marcoulli 1995. stječe diplomu iz prava na Universityju of East Anglia (Sveučilište East Anglia, Ujedinjena Kraljevina), a 1996. magisterij iz prava na Universityju of Bristol (Sveučilište u Bristolu, Ujedinjena Kraljevina).
Nakon što je 1997. upisana kao odvjetnica na Cipru, od 1998. do 2008. radi u pravnoj službi Republike Cipra kao članica odjela za pravo Europske unije.
Godine 2005. stupa u službu na Sudu Europskih zajednica kao upućeni nacionalni stručnjak pri Upravi za istraživanje i dokumentaciju te ondje obavlja te funkcije do 2007. Zatim se od 2008. do 2016. pridružuje pravnoj službi Europske komisije. Godine 2012. sudjeluje u upravljanju poslovima ciparskog predsjedništva Vijeća Europske unije te u tom okviru preuzima zadaće pravne savjetnice.
Imenovana je sutkinjom Općeg suda Europske unije 13. travnja 2016. Dana 30. rujna 2019. ostali članovi izabrali su je predsjednicom vijeća te je na toj funkciji do danas.
Rođen 1964. u Stockholmu (Švedska), Fredrik Schalin 1991. stječe diplomu iz prava na Stockholms universitetu (Sveučilište u Stockholmu, Švedska), a 1990. diplomu iz prava i 1994. magisterij iz prava Zajednice i Europske unije na Universitéu de Paris I Panthéon-Sorbonne (Sveučilište Pariz I Panthéon-Sorbonne, Francuska).
Svoju profesionalnu karijeru započinje od 1991. do 1993. kao sudski savjetnik na Södertälje tingsrättu (Prvostupanjski sud u Södertäljeu, Švedska), a zatim od 1994. do 1995. na Svea hovrättu (Žalbeni sud u Stockholmu, Švedska). Od 1995. do 1996. obavlja dužnosti suca na Gotlands tingsrättu (Prvostupanjski sud u Gotlandu, Švedska) i na Norrtälje tingsrättu (Prvostupanjski sud u Norrtäljeu, Švedska), a potom od 1996. do 1997. na Svea hovrättu.
Godine 1997. postaje pomoćnik tajnika parlamentarnog odbora švedskog Ministarstva financija, a nakon toga 1999. imenovan je pravnim savjetnikom za europske poslove u švedskom Ministarstvu vanjskih poslova.
Godine 1998. stupa u službu Suda kao sudski savjetnik u kabinetu suca Hansa Ragnemalma, a te dužnosti ponovno obavlja od 1999. do 2006. u kabinetu suca Stiga von Bahra.
Nakon povratka u Švedsku radi kao pravnik od 2006. do 2008. i nakon upisa u odvjetničku komoru u Stockholmu 2008. kao odvjetnik. Od 2009. do 2016. obavlja dužnosti suca, a potom i predsjednika vijeća na Södertörns tingsrättu (Prvostupanjski sud u Södertörnu, Švedska).
Od 2006. do 2008. predaje na Stockholms universitetu, a od 2011. na Domstolsakademinu (švedska Pravosudna akademija).
Imenovan je sucem na Općem sudu 8. lipnja 2016. i ondje je predsjednik vijeća od 19. rujna 2022.
Ricardo da Silva Passos, rođen 1953. u Lisabonu (Portugal), 1975. stječe diplomu iz prava na Universidade Clássica de Lisboa (Klasično sveučilište u Lisabonu, Portugal) i 1978. magisterij iz pravnih znanosti na Université de Strasbourg (Sveučilište u Strasbourgu, Francuska). Nakon toga studira na Harvard Universityju (Sveučilište Harvard, Sjedinjene Američke Države), gdje 1984. stječe diplomu Master of Laws.
Od 1975. tijekom godine dana obavlja funkcije zamjenika (subdelegado) državnog odvjetnika pri Tribunalu Judicial da Comarca de Cascais (Okružni sud u Cascaisu, Portugal) prije nego što se, kao pravnik, od 1978. do 1986. pridružio tajništvu Europske komisije za ljudska prava (Vijeće Europe, Strasbourg, Francuska). Godine 1986. ulazi u službu Suda kao sudski savjetnik kod suca Joséa Carlosa de Carvalha Moitinha de Almeide.
Od 1988. do 1999. voditelj je odjela tajništva Odbora za pravna pitanja i prava građana Europskog parlamenta, gdje je od 1999. do 2010. načelnik odjela u pravnoj službi. Zatim u okviru iste službe od 2010. do 2016. preuzima Upravu za institucionalne i parlamentarne poslove. Godine 2002. imenovan je članom tajništva Konvencije o budućnosti Europe.
R. da Silva Passos imenovan je 19. rujna 2016. sucem Općeg suda te su ga suci tog suda izabrali na dužnost predsjednika vijeća 30. rujna 2019.
Rođen 1966. u Aalborgu (Danska), Jesper Svenningsen studira pravo na Aarhus Universitetu (Sveučilište u Aarhusu, Danska) i ondje 1989. stječe juridisk kandidateksamen.
Nakon sveučilišta, svoju profesionalnu karijeru započinje kao odvjetnički vježbenik u Kammeradvokatenu (odvjetnički ured koji djeluje kao pravni savjetnik danske vlade, Kopenhagen), a potom od 1991. do 1993. radi kao sudski savjetnik na Sudu, u kabinetu nezavisnog odvjetnika Clausa Gulmanna. Od 1993. do 1995. ponovno radi u Kammeradvokatenu i u tom je razdoblju upisan kao odvjetnik u odvjetničku komoru Danske te stječe ovlast za zastupanje pred Landsretom (Žalbeni sud, Danska). U tom razdoblju također predaje pravo Unije na Københavns Universitetu (Sveučilište u Kopenhagenu, Danska).
Od 1995. do 1999. na Institutu Européen d’Administration Publique (IEAP) (Europski institut za javnu upravu u Luxembourgu) radi kao docent, a potom kao v. d. direktora, osim 1997., kad je prekinuo obavljanje tih funkcija radi posla u jednom danskom odvjetničkom uredu u Bruxellesu. Godine 1999. radi u pravnoj službi Nadzornog tijela Europskog udruženja za slobodnu trgovinu (EFTA), a 2000. stupa u službu Suda Europske unije kao pravnik lingvist. Istodobno s potonjim dužnostima, 2003. počinje raditi kao sudski savjetnik u kabinetu Clausa Gulmanna, koji je postao sudac na Sudu. Od 2006. do 2013. radi kao sudski savjetnik na Sudu u kabinetu suca Larsa Baya Larsena.
Imenovan je sucem na Službeničkom sudu 7. listopada 2013. i te dužnosti obavlja do ukidanja tog suda 1. rujna 2016. Imenovan je sucem na Općem sudu Europske unije 19. rujna 2016., a ostali članovi izabrali su ga za predsjednika vijeća 30. rujna 2019.
Maria José Costeira, rođena 1967. u Portu (Portugal), 1991. stječe diplomu iz prava na pravnom fakultetu Universidade de Coimbra (Sveučilište u Coimbri, Portugal), a 2001. pohađa poslijediplomski studij iz prava intelektualnog vlasništva na pravnom fakultetu Universidade de Lisboa (Sveučilište u Lisabonu, Portugal).
Radi kao odvjetnička vježbenica upisana u odvjetničkoj komori u Coimbri (Portugal) od 1991. do 1992., a 1992. upisuje se na Centro de Estudos Judiciários (Državna škola za pravosudne dužnosnike, Portugal) kao sudačka vježbenica. Godine 1995. imenovana je sutkinjom te od 1995. do 1997. radi na Tribunalu Judicial da Comarca de Cascais (Općinski sud u Cascaisu, Portugal), Tribunalu Judicial da Comarca de Ferreira do Zêzere (Općinski sud u Ferreiri do Zêzere, Portugal) i Tribunalu da Pequena Instância Criminal de Lisboa (Sud za lakša kaznena djela u Lisabonu, Portugal), od 1999. do 2016. na Tribunalu do Comércio da Comarca de Lisboa (Trgovački sud u Lisabonu, Portugal) i 2016. na Tribunalu da Relação de Coimbra (Žalbeni sud u Coimbri, Portugal). Njezina djelatnost u pravosuđu nije ograničena na vođenje sudskih predmeta, nego je obilježena i njezinim sudjelovanjem u predstavništvu pravosudnih dužnosnika, u svojstvu glavne tajnice udruge portugalskih sudaca od 2012. do 2015., kojom zatim predsjeda do 2016.
M. J. Costeira od 2003. kao gostujuća profesorica predaje pravo industrijskog vlasništva, pravo tržišnog natjecanja i trgovačko pravo na pravnom fakultetu Universidade de Lisboa, Universidade de Coimbra, Universidade Nova de Lisboa (Novo sveučilište u Lisabonu, Portugal), Universidade Católica Portuguesa (Katoličko portugalsko sveučilište, Portugal), na Escola de Direito da Universidade do Minho (Pravni fakultet Sveučilišta u Minhu, Portugal) i na Centro de Estudos Judiciários.
Imenovana je sutkinjom Općeg suda 19. rujna 2016., a suci tog suda 30. rujna 2019. izabrali su je predsjednicom vijeća.
Rođena 1976. u Gdanjsku (Poljska), Krystyna Kowalik-Bańczyk 1999. stječe diplomu iz prava na Uniwersytetu Gdańskom (Sveučilište u Gdanjsku, Poljska) i 2000. magisterij iz pravnih znanosti na Universitéu des sciences sociales de Toulouse (Sveučilište za društvene znanosti u Toulouseu, Francuska). Godine 2002. stječe Master of Laws iz europskog prava na Collègeu d’Europe u Brugesu (Belgija). Godine 2004. stječe doktorat iz pravnih znanosti na Akademiji znanosti u Poljskoj.
Od 2002. do 2010. u Varšavi u Poljskoj predaje u Europskom centru Uniwersyteta Warszawskog (Sveučilište u Varšavi) te na Wyższoj Szkołi Prawa i Administracji (Sveučilište za pravo i upravu). Od 2006. do 2014., istodobno s nastavnom aktivnošću, bavi se istraživanjem kao docentica (2006.), a potom kao izvanredna profesorica (2014.) na Institutu za pravne studije Akademije znanosti u Poljskoj. Od 2010. do 2016. također predaje međunarodno pravo i pravo Europske unije kao predavačica na Politechniki Gdańskoj (Tehničko sveučilište u Gdanjsku, Poljska) i kao gostujuća profesorica na francuskim sveučilištima Panthéon-Assas u Parizu i Sophia-Antipolis u Nici te na Universitéu du Luxembourg (Sveučilište u Luxembourgu, Luksemburg).
Autorica je mnogih publikacija u području europskog prava i sudjeluje u izradi nekoliko pravnih djela, osobito kao suurednica.
Imenovana je sutkinjom na Općem sudu 19. rujna 2016. i ondje je predsjednica vijeća od 19. rujna 2022.
Rođen 1978. u Jambolu (Bugarska), Alexander Kornezov 2002. stječe diplomu iz prava na Sofijskom universitetu Sveti Kliment Ohridski (Sveučilište u Sofiji „Sveti Kliment Ohridski”, Bugarska) i 2004. Master of Laws iz europskog prava na Collègeu d’Europe u Brugesu (Belgija). Godine 2008. stječe doktorat iz pravnih znanosti na Balgarskoj Akademiji na naukite (Bugarska akademija znanosti).
Od 2004. do 2006. odvjetnik je upisan u odvjetničku komoru u Bruxellesu (Belgija), gdje obavlja odvjetničku profesiju u jednom odvjetničkom uredu. Od 2007. do 2016. radi na Sudu kao sudski savjetnik u kabinetu suca Alexandera Arabadjieva.
Također je od 2008. do 2012. predavač postupovnog prava Unije na Universitetu za nacionalno i svetovno stopanstvo (Sveučilište za nacionalnu i svjetsku ekonomiju, Bugarska), a od 2010. do 2013. na Sofijskom universitetu Sveti Kliment Ohridski. Od 2014. do 2016. izvanredni je profesor prava Unije i međunarodnog privatnog prava na Balgarskoj Akademiji na naukite. Od 2020. predaje pravo Unije o javnoj nabavi na Universitéu du Luxembourg (Sveučilište u Luksemburgu). Također je izlagao o pravu Unije na konferencijama na nekoliko sveučilišta u raznim državama članicama. Autor je mnogih publikacija i radova o pravu Unije.
Od 13. travnja 2016. do 31. kolovoza 2016. bio je sudac na Službeničkom sudu. Imenovan je sucem na Općem sudu 19. rujna 2016., a ondje je i predsjednik vijeća od 30. rujna 2019.
Rođen 1962. u Parizu (Francuska), Laurent Truchot 1984. stječe diplomu na Institutu d’études politiques (IEP) (Institut za političke studije) u Parizu (Francuska). Potom od 1986. do 1988. studira na Écoleu nationale de la magistrature (Državna pravosudna škola) u Bordeauxu (Francuska).
Svoju profesionalnu karijeru započinje na Tribunalu de grande instance (Okružni sud) u Marseilleu (Francuska), gdje od 1988. do 1990. obavlja dužnosti suca. Od 1990. do 1992. radi kao službenik u Upravi za građanske poslove i pečate u francuskom Ministarstvu pravosuđa. Od 1992. do 1994. radi kao zamjenik voditelja ureda, a zatim voditelj ureda Opće uprave za tržišno natjecanje, potrošače i sprečavanje prijevara u francuskom Ministarstvu gospodarstva, financija i industrije. Od 1994. do 1995. radi kao tehnički savjetnik francuskog ministra pravosuđa, a nakon toga od 1995. do 1996. obavlja dužnosti suca na Tribunalu de grande instance (Okružni sud) u Nîmesu (Francuska).
Od 1996. do 2001. radi kao sudski savjetnik na Sudu, u kabinetu nezavisnog odvjetnika Philippea Légera. Potom od 2001. do 2007. radi kao stručni savjetnik na Couru de cassation (Kasacijski sud, Francuska).
Od 2007. do 2013. sudac je na Općem sudu, na kojem je od 2010. do 2013. također predsjednik vijeća.
Nakon povratka u Francusku 2013. imenovan je savjetnikom na Couru de cassation, koje dužnosti obavlja do 2019.
Sucem na Općem sudu imenovan je drugi put 26. rujna 2019. i ondje je predsjednik vijeća od 19. rujna 2022.
Rođena 1966. u Chivassu (Italija), Ornella Porchia 1991. stječe diplomu iz prava na sveučilištu Università degli Studi di Torino (Sveučilište u Torinu, Italija) i 1996. doktorat iz pravnih znanosti na sveučilištu Università Commerciale Luigi Bocconi (Poslovno sveučilište Luigija Bocconija, Milano, Italija).
Svoju profesionalnu karijeru započinje 1994. kao odvjetnica pri odvjetničkoj komori u Torinu, a potom od 1997. do 2002. radi kao docentica na Università degli Studi di Torino. Ondje je od 2002. do 2007. izvanredna profesorica međunarodnog prava i od 2007. redovna profesorica prava Unije.
Od 2010. do 2014. radi u službi za istraživanja Cortea costituzionale (Ustavni sud, Italija). Od 2014. do 2019. pravna je savjetnica u Stalnom predstavništvu Italije pri Europskoj uniji. Objavljuje mnoge publikacije o pravu Unije i međunarodnom pravu.
Imenovana je sutkinjom na Općem sudu 26. rujna 2019. i ondje je predsjednica vijeća od 19. rujna 2022.
Rođen 1954. u Luxembourgu (Veliko Vojvodstvo Luksemburg), Marc Jaeger 1979. stječe diplomu iz prava na Universitéu Robert Schuman (Sveučilište Roberta Schumana u Strasbourgu, Francuska), a 1980. stječe magisterij iz europskih studija na Collègeu d’Europe u Brugesu (Belgija).
Upisan je u odvjetničku komoru Luksemburga 1981. i radi kao odvjetnik do 1983. Potom je pravni ataše upućen kod glavnog državnog odvjetnika u Luksemburgu i te dužnosti obavlja godinu dana, nakon čega je sudac na tribunalu d’arrondissement (okružni sud) u Luksemburgu od 1984. do 1986.
Stupa u službu Suda kao sudski savjetnik pri nezavisnom odvjetniku Jeanu Mischu, s kojim surađuje od 1986. do 1988., a zatim radi u kabinetu suca G. Federica Mancinija od 1988. do 1996.
Uz svoje pravosudne dužnosti, od 2003. predaje na Universitéu du Luxembourg (Sveučilište u Luxembourgu, Luksemburg), a od 2015. i na Liberi Universiti Internazionale degli Studi Sociali Guido Carli (Slobodno međunarodno sveučilište za društvene znanosti Guida Carlija, Italija). Od 2001. do 2018. predsjeda Institutom universitaire international Luxembourg (IUIL) (Međunarodni sveučilišni institut u Luxembourgu), a od 2011. do 2016. Upravnim odborom Sveučilišta u Luxembourgu.
Imenovan je sucem na Općem sudu 11. srpnja 1996. i predsjednik je vijeća od 10. rujna 2004. do 31. kolovoza 2007. Ostali članovi izabrali su ga za predsjednika Općeg suda i u tom svojstvu obnaša četiri uzastopna mandata, od 17. rujna 2007. do 26. rujna 2019.
Rođen 1952. u Helsinkiju (Finska), Heikki Kanninen 1976. stječe diplomu iz ekonomskih znanosti na Helsingin kauppakorkeakouluu (Škola za visoke poslovne studije u Helsinkiju, Finska) i 1978. diplomu iz prava na Pravnom fakultetu na Helsingin yliopistou (Sveučilište u Helsinkiju, Finska). Na tom sveučilištu 1988. završava poslijediplomski studij prava.
Svoju profesionalnu karijeru započinje 1978. kao sudski savjetnik na Korkein hallinto-oikeusu (Vrhovni upravni sud, Finska), a od 1979. do 1981. radi kao glavni tajnik Hallinnon oikeusturvakomitee (Odbor za reformu pravne zaštite u javnoj upravi, Finska), koju je osnovala finska vlada.
Od 1981. do 1984. ponovno radi na Korkein hallinto-oikeusu kao glavni administrator, a potom je od 1984. do 1985. glavni tajnik Hallintolainkäyttökomitee (Odbor za reformu upravnog spora, Finska). Od 1986. do 1993. radi kao savjetnik Uprave za zakonodavstvo finskog Ministarstva pravosuđa. Od 1991. do 1993. također je član Turvapaikkalautakunte (Odbor za pritužbe izbjeglica, Finska). Godine 1993. radi kao istraživač na Helsingin yliopiston kansainvälisen talousoikeuden instituutti (Institut za međunarodno gospodarsko pravo Sveučilišta u Helsinkiju).
Kasnije tijekom 1993. imenovan je zamjenikom tajnika Suda Europskog udruženja za slobodnu trgovinu (EFTA) (Ženeva, Švicarska) i te dužnosti obavlja do 1995. Potom od 1995. do 1998. radi na Sudu Europskih zajednica kao sudski savjetnik u kabinetu suca Leifa Sevóna.
Nakon toga vraća se u Finsku i od 1998. do 2005. obavlja dužnosti suca na Korkein hallinto-oikeusu, a istodobno je i član Odbora za razvoj finskih pravosudnih institucija, ujedno i potpredsjednik od 2001. do 2003.
Od 6. listopada 2005. do 6. listopada 2009. obavlja dužnosti suca na Službeničkom sudu Europske unije, a od 1. listopada 2008. do 6. listopada 2009. i dužnosti predsjednika vijeća. Dana 7. listopada 2009. imenovan je sucem na Općem sudu. Predsjednik je vijeća od 23. studenoga 2011. do 16. rujna 2013. Ostali članovi izabrali su ga za potpredsjednika Općeg suda za razdoblje od 17. rujna 2013. do 19. rujna 2016. Istodobno je i predsjednik vijeća na Općem sudu. Ostali članovi ponovno su ga izabrali za predsjednika vijeća na tom sudu 21. rujna 2016. i 30. rujna 2019. i te dužnosti obavlja do 19. rujna 2022.
Rođen 1952. u Košicama (Slovačka), Juraj Schwarcz 1975. stječe magisterij prava i 1979. doktorat iz pravnih znanosti na Univerziti Komenského v Bratislave (Sveučilište u Bratislavi, Slovačka).
Svoju profesionalnu karijeru započinje kao pravni savjetnik u trgovačkom društvu od 1975. do 1990., a 1991. postaje tajnik trgovačkog registra na Mestskom súdu v Košiciach (Općinski sud u Košicama, Slovačka). Sljedeće godine imenovan je sucem na tom sudu. Od 1992. do 2009. također je sudac na Krajskom súdu v Košiciach (Regionalni sud u Košicama, Slovačka), a ondje od 1994. do 2009. obnaša dužnosti predsjednika vijeća. Od 2005. do 2009. obnaša dužnosti predsjednika vijeća za trgovačko pravo. Tijekom 2004. obnaša dužnosti suca na Odjelu za trgovačko pravo na Najvyššem súdu Slovenskej republiky (Vrhovni sud Slovačke Republike).
Od 1997. do 2009. vanjski je član odjela za trgovačko i gospodarsko pravo Univerzite Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach (Sveučilište P. J. Šafárika u Košicama, Slovačka), a od 2005. do 2009. član nastavnog zbora Justične akadémije Slovenskej republiky (Pravosudna akademija Slovačke Republike).
Imenovan je sucem na Općem sudu 7. listopada 2009.
Rođena 1958. u Trjavni (Bugarska), Mariyana Kancheva 1984. stječe magisterij iz prava na Sofijskom universitetu „Sveti Kliment Ohridski” (Sveučilište u Sofiji „Sveti Kliment Ohridski”, Bugarska) i 2009. dodatni magisterij iz europskog prava na Institutu d’études européennes (Institut za europska istraživanja) na Universitéu libre de Bruxelles (Slobodno sveučilište u Bruxellesu, Belgija).
Svoju profesionalnu karijeru započinje od 1985. do 1986. kao sudačka vježbenica na Sofijskom Okraženom Sadu (Okružni sud u Sofiji, Bugarska). Od 1986. do 1988. radi kao pravna savjetnica, a potom je odvjetnica upisana u odvjetničkoj komori u Sofiji (Bugarska) do 2011. te u Bruxellesu (Belgija) od 2007. do 2011. Od 1992. do 1994. glavna je ravnateljica Ureda diplomatskih službi bugarskog Ministarstva vanjskih poslova. Tijekom svoje karijere specijalizirala se u nekoliko područja, osobito u području prava intelektualnog vlasništva (upisana u registar zastupnika u pravu industrijskog vlasništva pri Patentnom Vedomstvu na Republika Bulgaria (Patentni ured Republike Bugarske)) i gospodarskog prava (upisana u registar stečajnih upravitelja pri bugarskom Ministarstvu pravosuđa).
Usto je arbitar za rješavanje trgovačkih sporova u Bugarskoj. Sudjeluje u uređivanju različitih zakonodavnih tekstova kao pravna savjetnica u bugarskom parlamentu. Autorica je nekoliko publikacija iz prava Europske unije. Usto je sudjelovala na mnogim seminarima, forumima i konferencijama na nacionalnoj i međunarodnoj razini.
Imenovana je sutkinjom na Općem sudu 19. rujna 2011.
Eugène Buttigieg, rođen 1961. u Sliemi (Malta), pohađa studij prava na Università ta' Malta (Malteško sveučilište) i ondje 1986. stječe doktorat iz prava (LL.D). Godine 1991. stječe magisterij iz europskog prava na Universityju of Exeter (Sveučilište u Exeteru, Ujedinjena Kraljevina), a 2004. stječe doktorat iz prava na Universityju of London (Sveučilište u Londonu, Ujedinjena Kraljevina).
Upisan kao odvjetnik na Malti od 1987., svoju profesionalnu karijeru započinje u malteškom Ministarstvu pravosuđa, gdje kao pravnik radi od 1987. do 1990. Zatim se u svojstvu glavnog pravnika pridružuje malteškom Ministarstvu vanjskih poslova, gdje radi od 1990. do 1994.
Od 1994. E. Buttigieg uglavnom se bavi poučavanjem: predavač je od 1994. do 2001., docent od 2001. do 2006 i od 2007. izvanredni profesor na Università ta' Malta. Godine 2009. dodijeljena mu je Jean Monnet katedra iz europskog prava, a 2019. postaje redovni profesor. Također je gostujući profesor prava tržišnog natjecanja na Queen Mary Universityju of London (Sveučilište Queen Mary u Londonu, Ujedinjena Kraljevina). E. Buttigieg autor je mnogobrojnih publikacija iz područja prava Unije i prava tržišnog natjecanja.
Od 1994. do 2005. član je Copyright Boarda (Komisija za autorsko pravo, Malta), a između 1994. i 2012. obavlja dužnosti pravnog savjetnika u području prava Unije, prava tržišnog natjecanja, prava intelektualnog vlasništva i prava potrošača u privatnom sektoru. U tom se svojstvu također pridružuje malteškom Ministarstvu gospodarstva od 2000. do 2012. te Malta Competition and Consumer Affairs Authorityju (malteško tijelo za poslove tržišnog natjecanja i potrošače). Usto, od 2001. do 2009. je član Malta Resources Authorityja (malteško tijelo za upravljanje resursima).
Imenovan je sucem na Općem sudu 8. listopada 2012.
Rođena 1956. u Rijeci (Hrvatska), Vesna Tomljenović 1979. stječe diplomu iz prava na Sveučilištu u Rijeci te 1984. magisterij iz pravnih znanosti i 1996. doktorat iz pravnih znanosti na Sveučilištu u Zagrebu (Hrvatska). Godine 1982. upisana je kao odvjetnica u Hrvatskoj.
Od 2005. do 2013. koordinatorica je poslijediplomskog specijalističkog studija „Pravo europskih integracija” na Sveučilištu u Rijeci. Od 2005. do 2013. ondje je nositeljica katedre za međunarodno i europsko privatno pravo. Godine 2003. gostujuća je profesorica na Pravnoj školi Tulane Universityja (Sveučilište Tulane, Sjedinjene Američke Države) u okviru programa Fulbright. Uvrštena je na popis arbitara Stalnog arbitražnog sudišta Hrvatske gospodarske komore (Hrvatska).
Od 2005. do 2013. voditeljica je radne skupine pregovaračkog tima Republike Hrvatske za poglavlje 28. pravne stečevine Zajednice (Zaštita potrošača i zdravlja). Od 2006. predsjednica je Hrvatske udruge za poredbeno pravo.
Imenovana je sutkinjom na Općem sudu 4. srpnja 2013. Ostali članovi izabrali su je za predsjednicu vijeća 21. rujna 2016. i 30. rujna 2019. te do 19. rujna 2022. obavlja te dužnosti.
Stéphane Gervasoni, rođen 1967. u Voironu (Francuska), diplomirao je 1988. na Institutu d’études politiques (Institut za političke studije, IEP) u Grenobleu (Francuska) i 1993. na École nationale d’administration (Državna škola za javnu upravu, ENA, Francuska) (godište Léona Gambette).
Svoju profesionalnu karijeru započinje 1993. na Conseilu d’État (Državno vijeće, Pariz, Francuska) kao sudski savjetnik, a zatim od 1996. radi kao viši sudski savjetnik (tu funkciju obavlja do 2008., kada je imenovan članom). Do 1997. obavlja funkciju suca izvjestitelja na odjelu za sporove, a istodobno je član socijalnog odjela (od 1996. do 1997.). Usporedno s time, od 1994. do 1996. povjerene su mu i funkcije povjerenika vlade pred posebnom pritužbenom komisijom za mirovine, koja je tada bila privremeno pridružena Conseilu d’État, te od 1995. do 1997. funkcije pravnog savjetnika pri francuskom Ministarstvu javnih službi i grada Pariza.
S. Gervasoni 1997. pridružuje se prefekturi departmana Yonne (Francuska) kao glavni tajnik, koji također obavlja funkcije potprefekta okruga Auxerre, i na tim dužnostima ostaje do 1999. Nakon toga pridružuje se prefekturi departmana Savoie (Francuska), gdje od 1999. do 2001. obavlja funkcije glavnog tajnika i funkcije potprefekta okruga Chambéry (Francuska).
Funkcije koje je S. Gervasoni obavljao u okviru Conseila d’État i javne uprave dovode ga na Sud Europskih zajednica, na kojem od 2001. do 2005. radi kao sudski savjetnik kod suca Jean-Pierrea Puissocheta. Imenovan je sucem Službeničkog suda Europske unije 5. listopada 2005., kada je taj novoosnovani sud počeo s radom. Ondje obavlja svoje dužnosti do 6. listopada 2011., i to u svojstvu predsjednika vijeća između 6. listopada 2008. i 6. listopada 2011.
Osim toga, bavi se poučavanjem, u svojstvu predavača, od 1993. do 1995. na Institutu za političke studije (IEP) u Parizu te od 2016. na Sveučilištu u Luxembourgu. Osim toga, od 2001. do 2005. također je bio član komisije za pritužbe Organizacije Sjevernoatlantskog ugovora (NATO) i od 2011. do 2013. član komisije za pritužbe Europske svemirske agencije (ESA).
Imenovan je sucem na Općem sudu 16. rujna 2013. Suci Općeg suda dvaput su ga izabrali predsjednikom vijeća i on tu dužnost obavlja od 21. rujna 2016. do 19. rujna 2022.
Rođen 1974. u Tartuu (Estonija), Lauri Madise 1998. stječe diplomu iz prava na Tartu Ülikoolu (Sveučilište u Tartuu, Estonija) i 1995. na Universitéu de Poitiers (Sveučilište u Poitiersu, Francuska).
Svoju profesionalnu karijeru započinje kao savjetnik u estonskom Ministarstvu pravosuđa od 1995. do 1999., a od 1999. do 2002. radi kao voditelj tajništva ustavnog odbora estonskog parlamenta.
Godine 2002. postaje sudac na Tallinna Ringkonnakohusu (Prizivni sud u Talinu, Estonija). Godine 2005. također postaje član sudbene ispitivačke komisije i sudjeluje u zakonodavnim djelatnostima u području ustavnog i upravnog prava.
Imenovan je sucem na Općem sudu 23. listopada 2013.
Rođena 1971. u Poljskoj, Nina Półtorak 1995. stječe diplomu iz prava, a 2001. doktorat iz pravnih znanosti na Uniwersytetu Jagiellońskom (Jagelonsko sveučilište u Krakovu, Poljska). Godine 2011. postaje habilitirani doktor pravnih znanosti.
Nakon upisivanja u odvjetničku komoru u Poljskoj 2000., obavlja odvjetničku profesiju od 2000. do 2012. u nekoliko odvjetničkih ureda, pridonoseći svojim znanjem o poljskom i europskom pravu te zastupajući klijente pred najvišim sudovima. Godine 2012. postaje sutkinja na Wojewódzkom Sądu Administracyjnom w Krakowie (Vojvodski upravni sud u Krakovu), a 2014. upućena je u Naczelny Sąd Administracyjny (Vrhovni upravni sud, Poljska). Od 2013. do 2016. voditeljica je odjela za europsko pravo Naczelnog Sąda Administracyjnog.
Od 1995. do 2003. predavačica je, a od 2003. do 2013. izvanredna profesorica na katedri za pravo Europske unije na Uniwersytetu Jagiellońskom, gdje provodi sveučilišna istraživanja, predaje, među ostalim, ustavno i upravno pravo Europske unije te je mentorica za magistarske i doktorske disertacije. Od 2006. do 2016. voditeljica je poslijediplomskih studija prava Unije na Uniwersytetu Jagiellońskom. Također se bavi pravnim istraživanjem i kao „Visiting Scholar” 1998. pridružuje se Oxford Universityju (Sveučilište u Oxfordu, Ujedinjena Kraljevina), a 2005. Europskom sveučilišnom institutu u Firenci (Italija). Autorica je mnogih publikacija o europskom pravu, a na Uniwersytetu Jagiellońskom od 2013. predaje kao profesorica na katedri za pravo Europske unije.
Imenovana je sutkinjom na Općem sudu 13. travnja 2016.
Rođena 1975. u Rigi (Latvija), Inga Reine 1996. stječe diplomu iz prava na Latvijas Universitātēu (Sveučilište Latvije) i 1998. magisterij na European Inter-University Centreu for Human Rights and Democratisation (EIUC) (Europski međusveučilišni centar za ljudska prava i demokratizaciju, Italija).
Svoju profesionalnu karijeru započinje kao pravnica u latvijskom Uredu za ljudska prava od 1995. do 1999., nakon čega se pridružuje Organizaciji za europsku sigurnost i suradnju (OESS) kao savjetnica u okviru misije na Kosovu od 1999. do 2002. i misije u Crnoj Gori od 2002. do 2003.
Od 2003. do 2012. nastavlja svoju karijeru kao pravnica u latvijskom Ministarstvu vanjskih poslova i zastupa latvijsku vladu pri međunarodnim organizacijama specijaliziranima za ljudska prava. Osim toga, tijekom tog razdoblja imenovana je članicom Upravnog odbora za ljudska prava Vijeća Europe (CDDH).
Od 2012. do 2015. voditeljica je odjela Stalnog predstavništva Latvije pri Europskoj uniji u Bruxellesu. Usto je od 2012. do 2016. pravna savjetnica u tom predstavništvu.
Imenovana je sutkinjom na Općem sudu 8. lipnja 2016.
Rođen 1963. u Bruxellesu (Belgija), Paul Nihoul 1988. stječe diplomu iz prava na Universitéu catholique de Louvain (Katoličko sveučilište u Leuvenu, Belgija) i 1989. Master of Laws na Harvard Universityju (Sveučilište Harvard, Sjedinjene Američke Države). Godine 1998. stječe doktorat iz pravnih znanosti na Universitéu catholique de Louvain. Na tom sveučilištu 1984. također stječe diplomu iz filologije i filozofije.
Nakon upisivanja u odvjetničku komoru New Yorka (Sjedinjene Američke Države) 1990., ondje obavlja odvjetničku profesiju kao Attorney and Counselor at Law. Nakon povratka u Europu, od 1991. do 1995. radi na Sudu Europskih zajednica kao sudski savjetnik u kabinetu suca Renéa Jolieta, a zatim suca Johna Murrayja.
Od 1995. do 1999. sveučilišni je istraživač na Universitéu catholique de Louvain, a zatim je od 1999. do 2010. predavač i potom profesor na Rijksuniversiteitu Groningen (Sveučilište u Groningenu, Nizozemska) i od 2001. na Universitéu catholique de Louvain. Na potonjem je sveučilištu od 2001. do 2016. direktor centra za pravo potrošača. Istodobno je od 2004. do 2006. predsjednik akademskog odbora tog sveučilišta, a od 2012. do 2015. predsjednik Instituta za pravne studije. Od 1999. do 2009. nositelj je katedre Jean Monnet koju ad personam dodjeljuje Europsko istraživačko vijeće. Od 2013. do 2016. predaje kao gostujući profesor na Universitéu Paris-Dauphine (Sveučilište Paris-Dauphine, Francuska). Od 2010. do 2011. radi kao Fulbrightov stipendist na American Universityju (Washington DC, Sjedinjene Američke Države). Od 2013. do 2016. predsjednik je Academic Societyja for Competition Law (Ascola).
Imenovan je sucem na Općem sudu 19. rujna 2016.
Rođen 1966. u Stockholmu (Švedska), Ulf Öberg 1991. stječe diplomu iz prava na Stockholms universitetu (Sveučilište u Stockholmu, Švedska). Studij nastavlja na universitéu de Paris I Panthéon-Sorbonne (Sveučilište Paris I, Panthéon-Sorbonne, Francuska), gdje 1992. stječe diplomu specijaliziranog studija iz prava zajedničkog tržišta. Godine 1993. stječe diplomu iz međunarodnih odnosa na Institutu d’études politiques (IEP) de Paris (Institut za političke studije (IEP) u Parizu, Francuska).
Svoju profesionalnu karijeru započinje 1992. kao istraživač u švedskoj Istraživačkoj agenciji za nacionalnu obranu, gdje radi i 1994., a od 1993. do 1994. sudjeluje u švedskom programu izobrazbe službenika.
Od 1994. do 1995. pravni je savjetnik za europske poslove u švedskom Ministarstvu vanjskih poslova, a zatim od 1995. do 2000. radi na Sudu kao sudski savjetnik kod suca Hansa Ragnemalma.
Po povratku u Švedsku započinje sveučilišnu karijeru kao istraživač i predavač na Stockholms universitetu. Otvara vlastiti odvjetnički ured i od 2006. do 2016. radi kao odvjetnik upisan u Sveriges advokatsamfundu (Udruženje švedske odvjetničke komore).
Imenovan je sucem na Općem sudu 19. rujna 2016.
Rođen 1963. u Dublinu (Irska), Colm Mac Eochaidh 1984. stječe diplomu iz prava na University Collegeu Dublin, National University of Ireland (Sveučilišni fakultet u Dublinu, Nacionalno sveučilište Irske).
Nakon stjecanja ovlasti za obavljanje dužnosti Barristera u Irskoj i upisa pri Honorable Societyju of King’s Inns Dublin 1987., svoju profesionalnu karijeru započinje kao pravnik za područje europskog prava od 1988. do 1990. u okviru Law Societyja of England and Wales (odvjetnička komora Engleske i Walesa). Od 1990. do 1993. predstavlja tu komoru, kao i Law Society of Scotland (odvjetnička komora Škotske), pri institucijama Europskih zajednica u Bruxellesu.
Od 1993. do 2009. obavlja odvjetničku profesiju u odvjetničkoj komori Irske kao Barrister, a nakon toga 2009. postaje Senior Counsel.
Od 1993. do 1999. također predaje pravo tržišnog natjecanja u Honorable Societyju of King’s Inns Dublin, a potom postaje predavač na China-EU Schoolu of Law u sklopu Zhōngguó Zhèngfǎ Dàxuéa (Kinesko sveučilište za političke znanosti i pravo, Kina).
Godine 2012. imenovan je sucem na High Courtu of Ireland (Visoki sud, Irska), a od 2014. do 2017. predsjednik je vijeća zaduženog za useljavanje i azil.
Imenovan je sucem na Općem sudu 8. lipnja 2017.
Rođen 1979. u Antwerpenu (Belgija), Geert De Baere 2002. stječe diplomu iz prava na Universiteitu Antwerpen (Sveučilište u Antwerpenu, Belgija), a 2003. Master of Laws na King’s Collegeu Universityja of Cambridge (Sveučilište u Cambridgeu, Ujedinjena Kraljevina). Godine 2007. stječe doktorat iz pravnih znanosti na King’s Collegeu Universityja of Cambridge. Godine 2005. u okviru svojeg doktorata gostujući je istraživač na Columbia Law Schoolu Columbia Universityja (Pravni fakultet Sveučilišta Columbia, Sjedinjene Američke Države).
Nakon završetka doktorata, od 2007. do 2009. radi kao izvanredni poslijedoktorski istraživač na Universiteitu Antwerpen.
Potom je na Katholieke Universiteitu Leuven (KUL, Katoličko sveučilište u Leuvenu, Belgija) 2009. gostujući predavač prava Unije i međunarodnog prava, a nakon toga od 2010. do 2014. predavač i od 2015. glavni predavač.
Od 2007. do 2009. sudski je savjetnik na Sudu u kabinetu nezavisne odvjetnice Eleanor Sharpston, a od 2016. do 2017. u kabinetu sutkinje Alexandre (Sache) Prechal.
Imenovan je sucem na Općem sudu 4. listopada 2017., a ondje je i predsjednik vijeća od 8. listopada 2021. do 19. rujna 2022.
Ramona Frendo, rođena 1971. na Malti, podrijetlom iz Zejtuna (Malta), 1993. stječe diplomu iz prava, a 1995. doktorat iz pravnih znanosti na Università ta' Malta (Malteško sveučilište). Nastavlja svoj studij na Universityju of Cambridge (Sveučilište u Cambridgeu, Ujedinjena Kraljevina), koje joj 1996. izdaje magisterij iz kriminologije. Svoj akademski put dopunjuje 2018. poslijediplomskim studijem iz europskog prava na King’s Collegeu London (London, Ujedinjena Kraljevina).
R. Frendo započinje svoju karijeru kao odvjetnica upisana u odvjetničkoj komori Malte, čime se bavi od 1996. do 2019. Usto, njezino multidisciplinarno znanje dovodi je do toga da od 1997. do 1998. radi na radnom mjestu pravne savjetnice u malteškom Ministarstvu socijalne zaštite i na radnom mjestu pravne stručnjakinje pri sudovima u Valletti (Malta) od 1997. do 2019., kao i u nekoliko društava za osiguranje od 2006. do 2019.
Od 2006. do 2019. članica je Malteškog nacionalnog arbitražnog vijeća, a od 2009. do 2019. Malteške komisije za zapošljavanje. Imenovana je članicom Nacionalne komisije za obitelj (Malta) od 2012. do 2013., kada također zasjeda u Komisiji za opću reformu pravosuđa (Malta), a zatim između 2014. i 2016. u Komisiji za pravnu reformu (Malta). Nakon što ju je 2016. malteška vlada imenovala savjetnicom u radnoj skupini „Vize” Vijeća Europske unije, ona predsjeda tom radnom skupinom u okviru malteškog predsjedanja Vijećem u prvoj polovici 2017.
R. Frendo imenovana je sutkinjom na Općem sudu 20. ožujka 2019.
Rođena 1958. u Turkuu (Finska), Tuula Riitta Pynnä 1981. stječe magisterij iz prava na Turun yliopistou (Sveučilište u Turkuu, Finska) i 1993. magisterij iz prava na Universitätu Trier (Sveučilište u Trieru, Njemačka). Godine 1994. stječe magisterij iz europskih pravnih studija na Europskom institutu za javnu upravu u suradnji s Universitéom Nancy 2 (Sveučilište Nancy 2, Francuska) i Aristotélio Panepistímiom Thessaloníkis (Aristotelsko sveučilište u Solunu, Grčka).
Godine 1981. počinje svoju profesionalnu karijeru i predaje na Turun yliopistou do 1982. Potom 1982. počinje raditi u finskom pravosuđu kao privremena sutkinja na Porin raastuvanoikeusu (Prvostupanjski sud u Poriju, Finska), gdje ostaje do 1983. Dvije godine radi kao načelnica službe u Porin poliisilaitosu, väestökirjatoimiston johtaja (Ured za stanovništvo, Finska), a nakon toga ponovno radi kao sutkinja. Tijekom 1984. obavlja dužnost sudske savjetnice i privremene sutkinje na Ulvilan Kihlakunnanoikeusu (Prvostupanjski sud u Ulvili, Finska). Od 1985. do 1995. radi najprije kao privremena sutkinja, a potom kao sutkinja na Tampereen raastuvanoikeusu (Sud u Tampereu, Finska) i također na Pirkanmaan käräjäoikeusu (Prvostupanjski sud u Pirkanmaai, Finska).
Od 1996. do 2005. radi u finskom Ministarstvu vanjskih poslova kao načelnica odjela za postupke prema pravu Europske unije i pravna savjetnica, u kojem svojstvu je zastupala Finsku u predmetima pred Sudom Europskih zajednica. Imenovana je voditeljicom finske delegacije radne skupine Vijeća Europskih zajednica „Sud” i usto je članica skupine „Prijatelji predsjedništva” za reformu pravosudnog sustava Zajednice u Ugovoru iz Nice.
Imenovana je sutkinjom na obama vrhovnim sudovima Finske. Godine 2005. imenovana je privremenom sutkinjom, a 2006. sutkinjom na Korkein hallinto-oikeusu (Vrhovni upravni sud, Finska). Nakon toga je od 2012. do 2019. sutkinja na Korkein oikeusu (Vrhovni sud, Finska). Usto je od 2015. do 2019. članica stegovnog povjerenstva burze Nasdaq OMX Helsinki (Finska), a od 2011. do 2019. članica ispitnog povjerenstva u Suomen Asianajajaliittou (Odvjetnička komora Finske), kojim predsjeda od 2013. do 2019.
Imenovana je sutkinjom na Općem sudu 26. rujna 2019.
Rođen 1964. u Hamburgu (Njemačka), Johannes Christoph Laitenberger studira pravo na Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universitätu Bonn (Rajnsko sveučilište Friedricha Wilhelma u Bonnu, Njemačka). Godine 1990. u Njemačkoj polaže prvi pravnički državni ispit.
Nakon toga 1991. radi u Bundestagu (njemački parlament) kao pravni suradnik u administrativnoj službi.
Od 1991. do 1994. radi kao Rechtsreferendar na Oberlandesgerichtu Köln (Viši regionalni sud u Kölnu, Njemačka). Godine 1994. u Njemačkoj polaže drugi pravnički državni ispit.
Usto od 1991. do 1995. u nepunom radnom vremenu radi kao predavač i istraživač na Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universitätu Bonn.
Godine 1995. također u nepunom radnom vremenu radi u odvjetničkom uredu.
Stječe dozvolu za obavljanje odvjetničke profesije u Njemačkoj i 1996. radi kao pravni savjetnik udruženja poduzetnika, a nakon toga se pridružuje službama institucija Europske unije.
Od 1996. do 1999. radi kao savjetnik u Upravi za administraciju i protokol Glavnog tajništva Vijeća Europske unije, a 1999. imenovan je izvjestiteljem u Glavnoj upravi Europske komisije za tržišno natjecanje.
Nakon toga obavlja nekoliko funkcija u izravnoj suradnji s članovima Komisije. Od 1999. do 2003. radi kao član ureda europske povjerenice Viviane Reding, a od 2003. do 2004. njegov je predstojnik. Od 2004. do 2005. radi kao član ureda predsjednika Komisije Joséa Manuela Barrosa. Od 2005. do 2009. radi kao glasnogovornik i načelnik Službe glasnogovornika Komisije. Od 2009. do 2014. vraća se u ured predsjednika Komisije, kao njegov predstojnik.
Godine 2014. imenovan zamjenikom glavnog direktora Komisijine pravne službe, a potom od 2015. do 2019. obavlja dužnosti glavnog direktora Komisijine Glavne uprave za tržišno natjecanje.
Polaže prisegu kao sudac na Općem sudu 26. rujna 2019.
Rođen 1964. u Cosenzi (Italija), Roberto Mastroianni 1987. stječe diplomu iz prava na Universiti degli Studi di Firenze (Sveučilište u Firenci, Italija) i 1990. magisterij iz prava na Penn State University Dickinson School of Law (Dickinson School of Law na Pensilvanijskom državnom sveučilištu, Sjedinjene Američke Države). Godine 1992. stječe doktorat iz pravnih znanosti na Universiti di Bologna (Sveučilište u Bologni, Italija). Potom od 1992. do 1993. pohađa poslijedoktorski studij na Universitéu de Genève (Sveučilište u Ženevi, Švicarska), a 1993. i 1994. na Universiteitu van Amsterdam (Sveučilište u Amsterdamu, Nizozemska) i na New York Law Schoolu (Pravna škola u New Yorku, Sjedinjene Američke Države).
Svoju profesionalnu karijeru započinje kao istraživač međunarodnog prava na Universiti degli Studi di Firenze od 1992. do 1997., a potom radi kao sudski savjetnik u kabinetima nezavisnih odvjetnika Giuseppea Tesaura i Antonija Saggia od 1997. do 2000.
Potom od 2000. do 2019. predaje pravo Unije kao profesor na Universiti degli Studi di Napoli Federico II (Sveučilište Federica II. u Napulju, Italija), gdje objavljuje mnoge radove. Usto kao gostujući profesor od 2011. do 2013. predaje pravo Unije i europsko postupovno pravo na Université Paris 2 – Panthéon-Assas (Sveučilište Pariz 2 – Panthéon-Assas, Francuska). Također od 2013. do 2017. predaje pravo Unije na Libera Universiti Internazionale degli Studi Sociali Guido Carli (Slobodno međunarodno sveučilište za društvene znanosti „Guido Carli”, Italija). Godine 2015. imenovan je profesorom komparativnog prava tržišnog natjecanja na Sturm Collegeu of Law na Universityju of Denver (Sturm College of Law na Sveučilištu u Denveru, Sjedinjene Američke Države), gdje predaje do 2019.
Od 1993. do 2019. odvjetnik je ovlašten za zastupanje pred višim talijanskim sudovima. Od 2013. do 2015. član je upravnog vijeća Societe Italiana di Diritto Internazionale (SIDI) (Talijansko društvo za međunarodno pravo) i od 2018. do 2021. Associazionea Italiana Studiosi di Diritto dell'Unione Europea (AISDUE) (Talijansko udruženje za studije prava Europske unije). Usto je od 2015. do 2018. savjetnik talijanske vlade za zakonodavna pitanja u njezinu odjelu za europske poslove.
Imenovan je sucem na Općem sudu 26. rujna 2019.
Rođen 1965. u Vitoria-Gasteizu (Španjolska), José Martín y Pérez de Nanclares 1988. stječe diplomu iz prava na Universidadu de Salamanca (Sveučilište u Salamanci, Španjolska). Od 1988. do 1989. studira ustavno pravo na Universitätu zu Köln (Sveučilište u Kölnu, Njemačka), a 1991. stječe magisterij iz europskog prava na Universitätu Saarbrücken (Sveučilište u Saarbrückenu, Njemačka). Godine 1994. stječe doktorat iz pravnih znanosti na Universitätu Saarbrücken i Universidadu de Salamanca.
Predaje međunarodno pravo i svoju profesionalnu karijeru započinje na Universidadu de La Rioja (Sveučilište u La Rioji, Španjolska) kao predavač od 1993. do 1996. i kao profesor od 1996. do 2001. Godine 1996. imenovan je glavnim tajnikom Universidada de La Rioja, od 1996. do 2000. prorektor je za istraživanje, a od 2004. do 2008. prorektor za međunarodne odnose. Od 2001. do 2009. nositelj je katedre za međunarodno javno pravo te katedre Jean Monnet za pravo Unije. Od 2009. na 2012. na Universidadu de Salamanca nositelj je katedre za međunarodno javno pravo, a to postaje i 2018.
Od 2012. do 2018. predstojnik je Ureda za međunarodne pravne poslove španjolskog Ministarstva vanjskih poslova i suradnje. Tijekom 2018. predstojnik je Ureda predsjedništva Conseja de Estado (Državno vijeće, Španjolska).
Imenovan je sucem na Općem sudu 26. rujna 2019.
Rođen 1970. u Beču (Austrija), Gerhard Hesse 1993. stječe diplomu iz prava i 2002. doktorat iz pravnih znanosti na Universitätu Wien (Sveučilište u Beču, Austrija).
Svoju profesionalnu karijeru započinje 1994. kao član odjela za europske poslove pri uredu saveznog kancelara (Austrija). Te dužnosti obavlja godinu dana, a nakon toga je od 1995. do 2000. član, a zatim načelnik odjela pravne službe ureda saveznog kancelara. Od 2000. do 2002. radi kao pravni savjetnik u Arbeiterkammeru (Radnička komora, Austrija), a od 2002. do 2007. radi kao član, a zatim načelnik odjela pravne službe ureda saveznog kancelara. Od 2007. do 2010. radi kao pravni savjetnik u kabinetu ureda austrijskog saveznog kancelara, a od 2010. do 2017. glavni je direktor pravne službe ureda saveznog kancelara. Od 2017. do 2019. glavni je direktor pravne službe austrijskog Ministarstva za ustavna pitanja, reforme, deregulaciju i pravosuđe.
Od 2010. do 2019. usto je član odbora austrijske vlade za zaštitu osobnih podataka. Od 2017. do 2019. također je predsjednik nadzornog odbora austrijske Nacionalne knjižnice. Njegovo iskustvo u austrijskoj javnoj upravi dovodi do objave mnogih pravnih radova.
Imenovan je sucem na Općem sudu 26. rujna 2019.
Rođen 1974. u Barceloni (Španjolska), Miguel Sampol Pucurull 1997. stječe diplomu iz prava i 1998. diplomu iz poslovnog menadžmenta na Universidadu Pontificia Comillas – ICADE (Papinsko sveučilište u Comillasu, Španjolska).
Svoju karijeru započinje kao abogado del Estado: od 2002. do 2005. zastupa državu pred španjolskim sudovima, a od 2005. do 2006. radi u pravnoj službi španjolskog Ministarstva kulture. Od 2006. do 2007. radi u pravnoj službi španjolskog Ministarstva vanjskih poslova i zadužen je za pitanja u vezi sa Sudom Europske unije.
Od 2007. do 2014. radi kao abogado del Estado – pravni savjetnik u Stalnom predstavništvu Španjolske pri Europskoj uniji. Godine 2014. stupa u službu španjolskog Ministarstva pravosuđa kao zamjenik glavnog direktora za europske i međunarodne poslove pri Abogacíji General del Estado (Državno odvjetništvo). U sklopu toga u španjolskom Ministarstvu vanjskih poslova i suradnje do 2019. obavlja dužnosti abogada del Estado-Jefe državne pravne službe nadležne za postupke pred Sudom Europske unije. U tom razdoblju također je član upravnog odbora nekoliko javnih poduzeća, a autor je i mnogih pravnih publikacija.
Imenovan je sucem na Općem sudu 26. rujna 2019.
Rođena 1974. u Călărașiju (Rumunjska), Mirela Stancu na Universitatei din București (Sveučilište u Bukureštu, Rumunjska) 1998. stječe diplomu iz prava i 2009. doktorat iz pravnih znanosti.
Od 1999. do 2002. odvjetnica je pri odvjetničkoj komori u Bukureštu (Rumunjska), a potom predaje postupovno pravo na Universitatei din București: ondje je predavačica od 2002. do 2018. i viša predavačica od 2018. te u tim razdobljima objavljuje mnoge pravne publikacije.
Od 2004. do 2009. sutkinja je na Judecătoriji Sectorului 3 Bucureşti (Prvostupanjski sud 3. okruga Bukurešta, Rumunjska), a zatim od 2009. do 2019. na Tribunalulu București (Viši sud u Bukureštu, Rumunjska). Godine 2005. imenovana je sutkinjom upućenom u rumunjsko Ministarstvo vanjskih poslova, a od 2007. do 2018. nastavnica je na Institutulu Național al Magistraturii (Nacionalni pravosudni institut, Rumunjska).
Od 2011. do 2014. obavlja poslove pravne administratorice na Sudu, u kabinetu sutkinje Camelije Toader.
Od 2015. do 2018. u Rumunjskoj radi kao direktorica za europska pitanja, međunarodne odnose i programe Consiliula Superior al Magistraturii (Državno sudbeno vijeće, Rumunjska).
Imenovana je sutkinjom na Općem sudu 26. rujna 2019.
Rođena 1975. u Pragu (Čehoslovačka), Petra Škvařilová-Pelzl studira pravo u Češkoj Republici i Njemačkoj te na Univerziti Karlovoj (Karlovo sveučilište u Pragu, Češka Republika) 1999. stječe diplomu Magister iuris (summa cum laude). Godine 2004. na Universitätu Hamburg (Sveučilište u Hamburgu, Njemačka) stječe doktorat iz pravnih znanosti (summa cum laude). Također je 1995. diplomirala usmeno prevođenje za njemački jezik na Státní jazykovoj školi (Državna škola za jezike u Pragu, Češka Republika).
Svoju profesionalnu karijeru započinje 1999. kao znanstvena suradnica na Katedri za trgovačko pravo, pomorsko pravo i gospodarsko pravo Universitäta Hamburg i odabrana je na natječaju Europskog ureda za odabir osoblja (EPSO) za zapošljavanje čeških pravnika u europskim institucijama. Radi kao dužnosnica u Glavnoj upravi za knjižnicu te istraživanje i dokumentaciju Suda Europske unije, gdje od 2004. do 2019. obavlja dužnosti pravnog administratora. Od 2010. do 2016. te dužnosti obavlja kao pomoćnica glavnog direktora. Od 2017. do 2018. obavlja dužnosti sudskog savjetnika u kabinetu sutkinje Marije Berger na Sudu.
Autorica je publikacija, osobito u područjima prava Unije i komparativnog prava, a od 2009. također predaje na Univerziti Karlovoj, gdje je i članica odbora za ocjenu doktorata iz prava Unije, kao i na Verwaltungsakademie des Bundes (Savezna akademija za javnu službu, Austrija) u Beču. Usto sudjeluje na mnogim seminarima i konferencijama, uključujući u okviru Bijenalnog češko-njemačkog pravnog festivala.
Imenovana je sutkinjom na Općem sudu 26. rujna 2019.
Rođen 1977. u Tallinnu (Estonija), Iko Nõmm na Tartu Ülikoolu (Sveučilište u Tartuu, Estonija) 2001. stječe diplomu iz prava i 2007. magisterij iz prava. Godine 2013. na Tartu Ülikoolu stječe doktorat iz pravnih znanosti.
Profesionalnu karijeru započinje od 2001. do 2002. kao savjetnik na Tallinna Ringkonnakohusu (Žalbeni sud u Tallinnu, Estonija) i radi kao kandidat za suca na Harju Maakohtuu (Prvostupanjski sud u Harjuu, Estonija). Ondje obavlja dužnosti suca od 2002. do 2007., a od 2007. do 2019. sudac je na Tallinna Ringkonnakohusu. Od 2015. do 2016. radi kao sudački vježbenik na Riigikohusu (Vrhovni sud, Estonija), a od 2017. do 2018. nacionalni je sudac upućen na Sud Europske unije.
Od 2014. do 2019. također predaje na Tartu Ülikoolu, a od 2015. do 2019. u obrazovnom odjelu na Riigikohusu. Od 2015. do 2019. također obavlja aktivnosti obrazovanja pri estonskoj odvjetničkoj komori, a od 2018. do 2019. član je odbora za ispitivanje estonskih sudaca. Od 2015. do 2019. član je odbora estonske odvjetničke komore za ocjenu stručne sposobnosti.
Imenovan je sucem na Općem sudu 26. rujna 2019.
Rođena 1977. u Bad Harzburgu (Njemačka), Gabriele Steinfatt studira pravo na Universitätu des Saarlandes (Saarsko sveučilište) u Saarbrückenu (Njemačka) i u Strasbourgu (Francuska). Godine 2000. stječe magisterij iz privatnog prava i certifikat iz europskog prava na Universitéu Robert Schuman (Sveučilište Roberta Schumana u Strasbourgu, Francuska). Godine 2002. polaže prvi državni pravni ispit u Saarbrückenu. Od 2002. do 2003. pohađa poslijediplomski studij na Europa-Institutu Universitäta des Saarlandes (Institut za europske studije Saarskog sveučilišta, Njemačka). Godine 2005. svoj pravnički vježbenički staž završava u Saarbrückenu (Njemačka) drugim državnim pravnim ispitom. Godine 2012. stječe doktorat iz pravnih znanosti na Universitätu des Saarlandes.
Od 2005. do 2017. obavlja dužnosti sutkinje na Verwaltungsgerichtu der Freien Hansestadt Bremen (Upravni sud u Bremenu, Njemačka), a od 2017. do 2019. radi na Oberverwaltungsgerichtu der Freien Hansestadt Bremen (Visoki upravni sud u Bremenu, Njemačka). Tijekom tog razdoblja također je članica Dienstgerichtshofa für Richter (Stegovni žalbeni sud za suce) i zamjenska članica Berufsgerichtshofa für Ingenieure (Stegovni žalbeni sud za inženjere).
Autorica je nekoliko publikacija, osobito u području europskog prava, a također je predavačica na Universitätu des Saarlandes i Universitätu Bremen (Sveučilište u Bremenu, Njemačka). Sudjeluje u obrazovanju mladih pravnika u okviru njihova pravničkog vježbeničkog staža, a također je ispitivačica za prvi državni pravni ispit.
Imenovana je sutkinjom na Općem sudu 26. rujna 2019.
Rođen 1979. u Klaipėdi (Litva), Rimvydas Norkus 2001. stječe magisterij iz prava na Vilniaus universitetasu (Sveučilište u Vilniusu, Litva). Godine 2005. stječe doktorat iz pravnih znanosti na Mykolo Romerio universitetasu (Sveučilište Mykolasa Romerisa, Litva).
Svoju profesionalnu karijeru započinje kao sudački vježbenik na Lietuvos apeliacinis teismasu (Žalbeni sud Litve) od 1999. do 2000. te na tom sudu od 2000. do 2003. obavlja dužnosti savjetnika predsjednika. Od 2003. do 2009. direktor je službe za sudsku praksu Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasa (Vrhovni upravni sud Litve).
Od 2009. do 2010. radi kao pravnik lingvist u Europskom parlamentu, nakon čega se vraća u svoju zemlju kako bi ondje od 2010. do 2012. obavljao dužnosti direktora Odjela za pravno istraživanje Lietuvos Aukščiausiasis Teismasa (Vrhovni sud Litve). Od 2012. do 2013. radi kao sudac na Lietuvos apeliacinis teismasu, a zatim tijekom godinu dana na Lietuvos Aukščiausiasis Teismasu, sudu kojeg je od 2014. do 2019. predsjednik. Osim toga, od 2016. do 2018. predsjednik je Lietuvos Teisėjų tarybe (Sudbeno vijeće Litve).
Od 2007. do 2008. također se posvećuje poučavanju kao gostujući profesor na Mykolo Romerio universitetasu, a od 2012. do 2019. profesor je na Institutu privatnog prava tog sveučilišta. Također je autor mnogobrojnih pravnih publikacija.
Imenovan je sucem na Općem sudu 26. rujna 2019.
Rođena 1979. u Zagrebu (Hrvatska), Tamara Perišin 2002. stječe diplomu iz prava cum laude na Sveučilištu u Zagrebu (Hrvatska), a 2003. magisterij iz prava na Universityju of Oxford (Sveučilište u Oxfordu, Ujedinjena Kraljevina) kao dobitnica stipendije Chevening. Godine 2007. stječe doktorat iz pravnih znanosti na Sveučilištu u Zagrebu. Godine 2009. položila je hrvatski pravosudni ispit.
Godine 2004. istraživačica je na Asser Instituutu (Institut Asser, Nizozemska), na Georgetown Universityju (Sveučilište u Georgetownu, Sjedinjene Američke Države) i od 2005. do 2006. na Universityju of Michigan (Sveučilište u Michiganu, Sjedinjene Američke Države) kao dobitnica stipendije Fulbright te od 2007. do 2008. na Max-Planck-Institutu (Institut Maxa Plancka, Heidelberg, Njemačka) kao dobitnica stipendije za poslijedoktorske studije. Usto od 2007. do 2008. pohađa izobrazbu u znanstvenom području poučavanja i učenja na Central European Universityju (Srednjoeuropsko sveučilište, Mađarska). Godine 2014. pozvana je voditi poslijedoktorska istraživanja na Harvard Law Schoolu Harvard Universityja (Pravni fakultet Sveučilišta u Harvardu, Sjedinjene Američke Države).
Od 2002. na Sveučilištu u Zagrebu je profesorica i od 2009. do 2011. prodekanica za međunarodnu suradnju, nositeljica katedre Jean Monnet od 2015. i koordinatorica Centra izvrsnosti Jean Monnet od 2018. Predaje europsko javno pravo, pravo unutarnjeg tržišta, pravo Međunarodne trgovinske organizacije, svjetske učinke europskog prava, pravo tržišnog natjecanja, europsko pravo društava, metodologiju europskog prava i opća pravna načela u sudskoj praksi Suda Europske unije.
Od 2015. do 2016. gostujuća je profesorica i „John Harvey Gregory Lecturer on World Organization” na Harvard Universityju, gdje predaje svjetske učinke europskog prava.
Autorica je mnogih pravnih publikacija i bila je glavna urednica jednog hrvatskog časopisa specijaliziranog za pravo Unije (Croatian Yearbook of European Law and Policy), a sada je članica njegova uređivačkog odbora.
Od 2005. do 2011. članica je pregovaračke skupine za pristupanje Hrvatske Europskoj uniji. Godine 2011. predaje pravo Unije državnim službenicima i diplomatima na Državnoj školi za javnu upravu (Hrvatska) te na Diplomatskoj akademiji hrvatskog Ministarstva vanjskih i europskih poslova. Od 2012. do 2013. voditeljica je osposobljavanja iz prava Unije za pravosudno osoblje na Pravosudnoj akademiji (Hrvatska) te na Općinskom sudu u Zagrebu (Hrvatska). Godine 2015. to osposobljavanje vodi i u Hrvatskoj odvjetničkoj komori. Od 2017. do 2019. posebna je savjetnica u hrvatskom Ministarstvu znanosti i obrazovanja. Usto je davala pravna mišljenja o pravilnoj primjeni europskog prava hrvatskim ministarstvima i odvjetnicima u postupcima u tijeku pred nacionalnim sudovima.
Imenovana je sutkinjom na Općem sudu 26. rujna 2019.
Rođen 1978. u Plzeňu (Češka Republika), David Petrlík 2002. stječe diplomu iz prava na Západočeskoj univerziti v Plzni (Sveučilište Zapadne Bohemije, Češka Republika), nakon što je od 1999. do 2000. također studirao na Universitätu Passau (Sveučilište u Passau, Njemačka). Godine 2003. stječe magisterij prava na Universitéu Paris I – Panthéon-Sorbonne (Sveučilište Pariz I – Panthéon-Sorbonne, Francuska). Godine 2016. stječe doktorat iz prava na Univerziti Karlovoj (Karlovo sveučilište u Pragu, Češka Republika).
Godine 2004. započinje svoj profesionalnu karijeru kao pravni savjetnik u Ministarstvu vanjskih poslova Češke Republike, a neposredno nakon pristupanja Češke Republike Europskoj uniji stupa u službu Suda kao sudski savjetnik u kabinetu suca Jiříja Malenovskog, s kojim surađuje do 2015.
Godine 2015. počinje raditi u Agenciji za europski GNSS (sada Agencija Europske unije za svemirski program) kao pravni savjetnik, a potom kao zamjenik voditelja odsjeka unutar odjela za pravne poslove i javnu nabavu. Od 2018. do 2021. voditelj je odsjeka unutar tog odjela.
Od 2011. također predaje pravo Unije i pravo intelektualnog vlasništva na Univerziti Karlovoj. Autor je mnogih publikacija u tim područjima.
Imenovan je sucem na Općem sudu 1. ožujka 2021.
Rođena 1979. u Mariboru (Slovenija), Maja Brkan 2003. stječe diplomu iz prava na Univerzi v Ljubljani (Sveučilište u Ljubljani, Slovenija) i 2004. magisterij iz pravnih znanosti na New York Universityju (Sveučilište u New Yorku, Sjedinjene Američke Države). Također 2004. stječe diplomu na Akademiji europskog prava Europskog sveučilišnog instituta (Firenca, Italija). Zatim upisuje doktorat na Univerzi v Ljubljani, gdje 2007. brani doktorsku disertaciju na temu zajedničke vanjske i sigurnosne politike Europske unije.
Svoju profesionalnu karijeru započinje 2004. kao pravnica lingvistica na Sudu Europske unije, nakon čega 2005. postaje pripravnica na Sudu, u kabinetu suca Aindriasa Ó Caoimha, a zatim između 2005. i 2006. radi kao sudačka vježbenica na Višjem sodišču v Ljubljani (Žalbeni sud u Ljubljani, Slovenija).
Godine 2007. vraća se na Sud Europske unije, u kabinet nezavisne odvjetnice Verice Trstenjak, gdje od 2007. do 2008. radi kao pravna asistentica, a zatim od 2008. do 2011. kao sudska savjetnica. Od 2011. do 2013. sudska je savjetnica u kabinetu suca Marka Ilešiča.
Potom predaje na Universiteitu Maastricht (Sveučilište u Maastrichtu, Nizozemska), od 2013. do 2018. kao docentica, a zatim od 2018. do 2021. kao izvanredna profesorica prava Europske unije. Pravo Europske unije predaje i 2014. i 2017. na Universiteitu Hasselt (Sveučilište u Hasseltu, Belgija). Kao gostujuća predavačica 2011. predaje na Univerzi na Primorskem (Sveučilište u Primorskoj, Slovenija), 2014. na Univerzi v Ljubljani i 2014. na Běijīng Shīfàn Dàxuéu (Pedagoško sveučilište u Pekingu, Kina). Usto, na istraživačkim je boravcima na Europskom sveučilišnom institutu u Firenci 2016. i 2018., na Universityju of California, Berkeley (Kalifornijsko sveučilište u Berkeleyju, Sjedinjene Američke Države) 2019., na Universitatu Autònoma de Barcelona (Samostalno sveučilište u Barceloni, Španjolska) 2019. i na Univerzi v Ljubljani 2020.
Godine 2017. imenovana je pomoćnicom direktora Maastricht Centrea for European Law (Centar za europsko pravo Sveučilišta u Maastrichtu) i na toj je poziciji tri godine, nakon čega 2021. postaje koordinatorica programa „Advanced Master in Privacy, Cybersecurity and Data Management” (napredni diplomski program iz prava privatnosti, kibersigurnosti i upravljanja podacima) pri European Centreu on Privacy and Cybersecurity (Europski centar za privatnost i kibersigurnost Sveučilišta u Maastrichtu). Od 2018. do 2020. članica je ispitne komisije istog sveučilišta.
Između 2013. i 2019. članica je Vijeća European Law Institutea (ELI). Između 2015. i 2021. urednica je European Data Protection Law Reviewa te je od 2021. članica uređivačkog odbora. Također je od 2020. članica uređivačkog odbora informacijske platforme EU Law Live.
Autorica je mnogobrojnih publikacija u području prava Europske unije. Sveučilišta u Europi i Sjedinjenim Američkim Državama redovito je pozivaju kao predavačicu.
Imenovana je sutkinjom na Općem sudu 6. srpnja 2021.
Rođen 1964. u Inglewoodu (Sjedinjene Američke Države), Pēteris Zilgalvis 1986. stječe diplomu iz političkih znanosti na Universityju of California, Los Angeles – UCLA (Sveučilište u Kaliforniji, Los Angeles, Sjedinjene Američke Države). Godine 1990. stječe doktorat iz pravnih znanosti na Universityju of Southern California (Sveučilište u Južnoj Kaliforniji, Sjedinjene Američke Države).
Iste godine započinje svoju profesionalnu karijeru kao glavni savjetnik u pravnoj službi Latvijas Republikas Vides aizsardzības komiteje, Augstākā padome (Odbor za zaštitu okoliša Latvije), koje dužnosti obavlja do 1992. Zatim stupa u službu latvijskog Ministarstva vanjskih poslova kao dužnosnik za odnose s Europskim parlamentom, Ujedinjenim narodima, Programom Ujedinjenih naroda za okoliš (UNEP) i Organizacijom Ujedinjenih naroda za obrazovanje, znanost i kulturu (UNESCO). Od 1991. također je upisan kao odvjetnik u Kaliforniji (Sjedinjene Američke Države).
Godine 1993. postaje stručnjak za okoliš za baltičku regiju u Svjetskoj banci i ondje je 1996. imenovan glavnim savjetnikom za pravo okoliša za projekt „Ruska Federacija – Projekt upravljanja okolišem”.
Od 1997. do 2005. radi kao zamjenik načelnika službe za bioetiku u Vijeću Europe. Zatim stupa u službu Europske komisije kao načelnik odjela Upravljanje i etika, a 2010. kao načelnik odjela Zarazne bolesti i javno zdravlje. Od 2010. do 2016. načelnik je odjela Zdravlje i dobrobit u Europskoj komisiji. Od 2016. do 2021. načelnik je odjela Digitalna inovacija i blockchain. Također je autor publikacija u pravnim časopisima, osobito o bioetici, digitalnim tehnologijama, ljudskim pravima i pravu zaštite okoliša.
Imenovan je sucem na Općem sudu 27. rujna 2021.
Rođen 1975. u Budimpešti (Mađarska), Krisztián Kecsmár 1998. stječe diplomu iz prava na Fakultetu Jean Monnet Universitéa Paris-Sud (Paris XI) (Sveučilište Paris-Sud, Francuska), a ondje 1999. stječe i magisterij iz međunarodnog prava i europskog prava te 2000. magisterij iz poduzetništva i prava Europske unije.
Profesionalnu karijeru započinje od 2001. do 2005. u jednom odvjetničkom uredu u Mađarskoj.
Godine 2005. stupa u službu Europske komisije kao referent u Glavnoj upravi za informacijsko društvo i medije. Te dužnosti također obavlja u Glavnoj upravi za tržišno natjecanje od 2009. do 2015., 2016. i od 2018. do 2021.
Od svibnja 2015. do travnja 2016. Europska komisija uputila ga je u mađarsko Ministarstvo pravosuđa kao člana ministarskog kabineta za europske poslove.
Od 2016. do 2018. državni je tajnik zadužen za međunarodnu i europsku pravosudnu suradnju u mađarskom Ministarstvu pravosuđa.
Imenovan je sucem na Općem sudu 27. listopada 2021.
Rođen 1978. u Iaşiju (Rumunjska), Ion Gâlea 2000. stječe diplomu iz prava na Universitatei din București (Sveučilište u Bukureštu, Rumunjska) i magisterij iz europskog prava na Universitéu Paris 1 Panthéon-Sorbonne (Sveučilište Pariz 1 Panthéon-Sorbonne, Francuska) u okviru programa Francusko-rumunjske pravne škole za europske studije u suradnji s Universitateom din București. Godine 2002. stječe magisterij iz međunarodnih odnosa na Școali Națională de Studii Politice și Administrative (Državna škola za političke i upravne studije, Rumunjska). Godine 2006. stječe magisterij iz europskih studija na Karl-Franzens-Universitätu Graz (Sveučilište u Grazu, Austrija). Nakon povratka u Rumunjsku, 2008. stječe doktorat iz pravnih znanosti na Universitatei din București.
Profesionalnu karijeru započinje u rumunjskom Ministarstvu vanjskih poslova, gdje je od 2000. do 2002. diplomatski ataše u Upravi za međunarodno pravo i ugovore, a od 2002. do 2007. načelnik službe za pravo Zajednice. Od 2007. do 2009. radi kao javni bilježnik.
Nakon povratka u Ministarstvo vanjskih poslova, od 2009. do 2010. radi kao stručnjak u Upravi za pravo Unije, a zatim je njezin ravnatelj. Od 2010. do 2016. radi kao glavni ravnatelj pravne službe.
Od 2016. do 2020. veleposlanik je Rumunjske u Bugarskoj, a 2021. postaje glavni ravnatelj Odjela za bilateralne europske odnose i regionalnu suradnju u Ministarstvu vanjskih poslova.
Također predaje pravo na Universitatei din București: ondje je sveučilišni asistent od 2002. do 2012., predavač od 2012. do 2016. i docent od 2016. do 2021. Godine 2021. imenovan je profesorom na tom sveučilištu.
Kao gostujući profesor također 2010. predaje na Hayastani divanagitakan dprots’ (Diplomatska akademija Armenije), od 2009. do 2015. na Institutulu Diplomatic Român (rumunjski Diplomatski institut) i 2015. na Universidadeu da Coruña (Sveučilište u La Coruñi, Španjolska).
Autor je mnogih publikacija u području prava.
Imenovan je sucem na Općem sudu 27. listopada 2021.
Rođen 1971. u Ateni (Grčka), Ioannis Dimitrakopoulos 1992. stječe diplomu iz prava na Ethniko kai Kapodistriako Panepistimiju Athinon (Državno i kapodistrijansko sveučilište u Ateni, Grčka), a 1994. stječe magisterij iz prava na Universitéu Paris II Panthéon-Assas (Sveučilište Pariz II Panthéon-Assas, Francuska).
Upisan je u odvjetničku komoru u Ateni 1995. i ondje obavlja odvjetničku profesiju do 1997.
Godine 1998. stupa u službu u Symvoulio tis Epikrateias (Državno vijeće, Grčka) kao sudski savjetnik, od 2005. do 2022. ondje je viši sudski savjetnik i bavi se, među ostalim, predmetima o poreznom pravu, pravu tržišnog natjecanja i žigova te pravu javne nabave. Godine 2022. imenovan je članom Državnog vijeća. Istodobno s tim funkcijama od 2009. do 2010. član je odbora „Planiranje i organizacija” u Symvoulio tis Epikrateiasu. Od 2005. tri godine radi u uredu Europskog ombudsmana (Strasbourg, Francuska) kao glavni pravni savjetnik, a nakon toga 2008. pridružuje se Symvoulio tis Epikrateiasu.
Od 2010. do 2020. također je zamjenik predsjednika žalbenog vijeća Europske agencije za kemikalije (Helsinki, Finska).
Od 2014. do 2015. obavlja dužnosti pomoćnog suca na Anotato Eidiko Dikastiriju (Posebni vrhovni sud, Grčka) i na Eidiko Dikastiriju tou arthrou 88 par. 2 tou Syntagmatos (Poseban sud osnovan na temelju članka 88. stavka 2. grčkog Ustava). Usto je od 2014. do 2016. potpredsjednik udruge sudaca Symvoulio tis Epikrateiasa.
Osim toga, bavi se istraživanjem i obrazovanjem: od 2003. do 2004. je Senior Visiting Fellow na Universityju of California, Berkeley (Kalifornijsko sveučilište u Berkeleyju, Sjedinjene Američke Države) i u tom svojstvu predaje europsko pravo zaštite okoliša i komparativno pravo. Od 2010. također je profesor na Ethniki Scholi Dikastikon Leitourgonu (Državna pravosudna škola, Grčka). Autor je mnogih publikacija, među ostalim, o poreznom pravu, europskom pravu i temeljnim pravima.
Imenovan je sucem na Općem sudu 13. siječnja 2022.
Rođen 1977. u Ljubljani (Slovenija), Damjan Kukovec 2001. stječe diplomu iz prava na Univerzi v Ljubljani(Sveučilište u Ljubljani, Slovenija), a 2002. magisterij iz prava na Harvard Law Schoolu (Pravni fakultet Sveučilišta u Harvardu, Sjedinjene Američke Države). Na tom sveučilištu upisuje doktorat i 2015. brani doktorsku disertaciju.
Od 2002. do 2004. radi kao sudski vježbenik na Višjem sodišču v Ljubljani (Žalbeni sud u Ljubljani, Slovenija). Tijekom 2004. godine radi na Posebnom sudu za Sierra Leone (Freetown, Sijera Leone) i na Ustavnom sodišču (Ustavni sud, Slovenija).
Godine 2005. stupa u službu Suda Europske unije kao pravnik, a od 2006. do 2018. radi u pravnoj službi Europske komisije. Godine 2006. upisan je u odvjetničku komoru Slovenije.
Istodobno vodi i sveučilišnu karijeru kao predavač europskog prava. Od 2011. do 2013. predaje globalno pravo na Harvard Law Schoolu i na njegovu Instituteu for Global Law and Policy (Institut za globalno pravo i politiku). Nakon toga predaje na mnogim sveučilištima u svijetu, među ostalim, 2014. na FGV Direito Rio, Rio de Janeiro (Pravni fakultet Zaklade Getulija Vargasa, Rio de Janeiro, Brazil), 2016. na University of Kent's Brussels Schoolu of International Studies (Brussels School of International Studies Sveučilišta u Kentu, Belgija), 2016. i 2017. na Europskom sveučilišnom institutu u Firenci (EUI, Italija) i od 2018. do 2020. na Univerzi v Ljubljani. Od 2018. također je docent prava i zamjenik direktora doktorskog programa na Middlesex Universityju u Londonu (Sveučilište u Middlesexu, Ujedinjena Kraljevina).
Autor je mnogih publikacija o pravu Europske unije. Redovito gostuje kao predavač na sveučilištima diljem svijeta.
Imenovan je sucem na Općem sudu 13. siječnja 2022.
Rođena 1977. u Dublinu (Irska), Suzanne Kingston 1998. stječe diplomu iz prava na Universityju of Oxford (Sveučilište u Oxfordu, Ujedinjena Kraljevina), a 2000. magisterij iz prava na Universiteitu Leiden (Sveučilište u Leidenu, Nizozemska). Na potonjem sveučilištu 2009. stječe doktorat iz pravnih znanosti.
Godine 1998. upisana je kao Barrister u Honourable Societyju of Gray’s Inn, London (Ujedinjena Kraljevina). Od 2002. do 2004. radi kao odvjetnica u briselskom odjelu jednog međunarodnog odvjetničkog ureda.
Nakon toga od 2004. do 2006. na Sudu Europske unije radi kao sudska savjetnica u kabinetu nezavisnog odvjetnika Leenderta Geelhoeda.
Godine 2007. upisana je kao Barrister u Honourable Societyju of King’s Inns, Dublin (Irska). Od 2007. radi kao odvjetnica upisana u odvjetničku komoru Irske, i to kao Barrister, a potom kao Senior Counsel.
Usto predaje pravo na University Collegeu Dublin (Sveučilište u Dublinu, Irska) kao docentica od 2007. do 2015., a nakon 2015. kao profesorica. Tijekom svoje sveučilišne karijere također predaje na drugim sveučilištima, među ostalim, na Columbia Universityju (Sveučilište Columbia, Sjedinjene Američke Države), Cambridge Universityju (Sveučilište u Cambridgeu, Ujedinjena Kraljevina), Universiteitu Leiden te Osgoode Hall Law Schoolu of York University in Toronto (Osgoode Hall Law School Sveučilišta York u Torontu, Kanada). Autorica je mnogih publikacija o pravu Europske unije.
Imenovana je sutkinjom na Općem sudu 13. siječnja 2022.
Rođen 1971. u Zalaegerszegu (Mađarska), Tihamér Tóth studira pravo na Szegedi Tudományegyetemu (Sveučilište u Szegedu, Mađarska), gdje 1994. stječe diplomu iz prava. Na istom sveučilištu završava doktorski studij i 2001. brani doktorat iz prava.
Godine 1994. počinje svoju profesionalnu karijeru u Mađarskoj kao pravnik u Uredu za europske poslove, a nakon toga u Ministarstvu za međunarodne ekonomske odnose, Ministarstvu industrije i trgovine te Ministarstvu vanjskih poslova.
Između 1997. i 2001. radi kao osoba odgovorna za vođenje predmeta u sklopu međunarodnog ureda mađarskog tijela za zaštitu tržišnog natjecanja. Od 2001. do 2003. je član, a nakon toga od 2003. do 2009. predsjednik Vijeća za tržišno natjecanje (Mađarska). Tijekom tog potonjeg razdoblja također obnaša dužnost potpredsjednika mađarskog tijela za zaštitu tržišnog natjecanja.
Od 2009. do 2022. odvjetnik je u Mađarskoj, osobito u području prava tržišnog natjecanja.
Od 1999. T. Tóth usto se posvećuje sveučilišnoj karijeri na Pázmány Péter Katolikus Egyetemu (Katoličko sveučilište Péter-Pázmány, Mađarska). Između 1999. i 2010. je predavač, a nakon toga postaje prodekan, od 2010. do 2013. za istraživanje i međunarodne odnose, od 2013. do 2014. za studentske poslove te od 2015. za međunarodne odnose. Godine 2018. Z. Tóth imenovan je profesorom na tom sveučilištu. Između 2019. i 2022. nositelj je katedre Jean Monnet za pravo tržišnog natjecanja.
Autor je mnogobrojnih djela i publikacija iz područja prava tržišnog natjecanja.
T. Tóth imenovan je sucem na Općem sudu 6. srpnja 2022.
Rođena 1981. u Bratislavi (Slovačka), Beatrix Ricziová 2005. na Univerziti Komenského v Bratislave (Komenskovo sveučilište u Bratislavi, Slovačka) stječe magisterij iz prava, nakon čega 2012. ondje stječe i titulu doktorice prava.
Profesionalnu karijeru započinje kao pravna asistentica u odvjetničkom uredu u Slovačkoj od 2002. do 2004. Usto, od 2003. nekoliko je godina obavljala poslove pismenog i usmenog prevođenja na događanjima u organizaciji općine Stupava (Slovačka).
Između 2005. i 2006. B. Ricziová u svojstvu pravnice pridružuje se Institutu za približavanje zakonâ ureda slovačke vlade, a potom od 2007. do 2008. uredu glavnog zastupnika Slovačke pred Sudom Europske unije, u sklopu slovačkog Ministarstva pravosuđa. Između 2009. i 2022. obavlja dužnost glavnog zastupnika Slovačke pred sudovima Unije.
Osim toga, B. Ricziová od 2007. do 2010. članica je Stalnog odbora za građansko i trgovačko pravo Zakonodavnog vijeća slovačke vlade te od 2012. do 2015. Odbora za ponovnu kodifikaciju građanskog postupovnog prava u Slovačkoj.
B. Ricziová imenovana je sutkinjom na Općem sudu 6. srpnja 2022.
Rođena 1957. u Beču (Austrija), Elisabeth Tichy-Fisslberger 1980. stječe diplomu iz prava, koju nadopunjuje studijem međunarodnog prava na Katoličkom sveučilištu u Leuvenu (Belgija) 1981.
Svoju profesionalnu karijeru započinje u Europskoj komisiji 1982., kao konferencijska prevoditeljica, što radi do 1988. Usporedno s time, studira lingvistiku na Universitätu Wien (Sveučilište u Beču, Austrija), gdje 1984. stječe diplomu iz lingvistike.
Godine 1988. stupa u službu austrijskog Ministarstva vanjskih poslova u Općoj upravi za europske i gospodarske poslove, u svojstvu savjetnice, te tu dužnost obavlja do 1993.
Godine 1990. upućena je u Austrijsko veleposlanstvo u Dublinu. Od sredine 1991. do sredine 1992. pomoćnica je direktora za prometnu politiku Unije u austrijskom Ministarstvu vanjskih poslova u Beču. Potom je upućena u Austrijsko veleposlanstvo u Londonu.
Od 1993. do 2000. obavlja dužnost ministrice – savjetnice u Stalnom predstavništvu Republike Austrije pri Europskoj uniji u Bruxellesu.
Nakon povratka u austrijsko Ministarstvo vanjskih poslova, E. Tichy-Fisslberger obavlja dužnost direktorice za opće poslove EU-a i institucije EU-a od 2000. do 2003. Potom je imenovana pomoćnicom generalnog direktora za europske i gospodarske poslove te 2007. generalnom direktoricom za pravne i konzularne poslove. Osim toga, obavlja i dužnost nacionalne koordinatorice za borbu protiv trgovine ljudima od 2009. do 2017.
U prosincu 2017. imenovana je veleposlanicom u Stalnom predstavništvu Republike Austrije pri Uredu Ujedinjenih naroda i drugih međunarodnih organizacija u Ženevi. Godine 2020. izabrana je za predsjednicu Vijeća Ujedinjenih naroda za ljudska prava, a 2021. za predsjednicu Gospodarske komisije Ujedinjenih naroda za Europu.
Istodobno s navedenim aktivnostima E. Tichy-Fisslberger od 2002. predaje pravo na Diplomatische Akademie Wien (Diplomatska akademija u Beču, Austrija). Od 2006. do 2017. istu materiju predaje i na Universitätu Wien.
Imenovana je sutkinjom na Općem sudu 15. rujna 2022.
Rođen 1971. u Solunu (Grčka), William Valasidis 1993. stekao je diplomu iz prava na Aristoteleio Panepistimiju Thessalonikis (Sveučilište Aristotel u Solunu, Grčka) te je svoje obrazovanje dovršio studijem za magistra prava na Harvard Law Schoolu (Pravni fakultet na Harvardu, Sjedinjene Američke Države) 1996.
Od 1993. do 1995. odvjetnički je vježbenik u sklopu postupka obrazovanja za odvjetnika. Nakon što se 1996. upisao u Odvjetničku komoru u Solunu, W. Valasidis radi u odvjetničkim uredima u Meksiku i Sjedinjenim Američkim Državama.
U službu na Sudu Europske unije prvi put stupa u svojstvu sudskog savjetnika u kabinetu suca Kraterosa Ioannoua 1998. Potom radi kod suca Vassiliosa Skourisa, koji je postao predsjednik Suda 2003. i s kojim surađuje petnaest godina, od 1999. do 2014.
Godine 2014. imenovan je direktorom Uprave za protokol i informiranje Suda, a potom direktorom Uprave za komunikaciju te tu dužnost obavlja do 2022.
Autor je i urednik pravnih publikacija te pridaje veliku važnost podučavanju prakse prava Unije aktivno sudjelujući u organizaciji i odvijanju European Law Moot Court Competitiona, kao član žirija od 2004. do 2005., a potom u svojstvu člana i potpredsjednika European Law Moot Court Societyja od 2006. do 2022. Usto redovito sudjeluje na nacionalnim i međunarodnim konferencijama.
Imenovan je sucem na Općem sudu 15. rujna 2022.
Rođen 1977. u Arnhemu (Nizozemska), Steven Verschuur studira pravo na Universiteitu Utrecht (Sveučilište u Utrechtu, Nizozemska), na kojem 2001. stječe diplomu magistra prava. Sveučilišno obrazovanje nastavlja na Universitéu de Liège (Sveučilište u Liègeu, Belgija), gdje 2002. stječe diplomu magistra znanosti iz područja prava Unije. Doktorsku disertaciju iz područja prava obranio je 2010. na Universiteitu Utrecht.
Od 2002. obavlja odvjetničku djelatnost u više odvjetničkih ureda u Nizozemskoj i Belgiji, u različitim područjima prava Unije kao što su tržišno natjecanje, državne potpore, trgovinska politika, javna nabava ili mjere ograničavanja usvojene u okviru zajedničke vanjske i sigurnosne politike Unije.
Usto je autor velikog broja članaka iz tih područja objavljenih u pravnim časopisima ili djelima.
Istodobno obavlja dužnost suca prisjednika u Građanskopravnom odjelu Rechtbanka Zeeland-West-Brabant (Sud za Zeeland-Zapadni Brabant, Nizozemska) od 2021. do 2022.
Imenovan je sucem na Općem sudu 15. rujna 2022.
Saulius Lukas Kalėda, rođen 1976. u Krakovu (Poljska), 1999. stječe diplomu iz prava na Vilniaus universitetasu (Sveučilište u Vilniusu, Litva), a zatim 2000. magisterij na Zentrumu für Europäische Integrationsforschung Universitäta Bonn (Sveučilište u Bonnu, Njemačka) te 2002. doktorat iz prava na Uniwersytetu Jagielloński (Jagielonsko sveučilište u Krakovu, Poljska).
S. L. Kalėda svoju profesionalnu karijeru započinje 1998. kao pravnik u Uredu za nadzor sektora osiguranja pri Vladi Republike Litve. Od 2002. do 2003., tijekom pregovora o pristupanju Europskoj uniji, obavlja dužnosti višeg stručnjaka u Odjelu za europsko pravo pri Vladi Republike Litve. Potom od 2003. do 2004. radi kao pravnik u Glavnoj upravi za unutarnje tržište Europske komisije.
Od 2004. do 2013. S. L. Kalėda radi kao sudski savjetnik na Općem sudu Europske unije u kabinetu suca Vilenasa Vadapalasa, a zatim suca Egidijusa Bieliūnasa. Godine 2013. počinje raditi na Sudu kao sudski savjetnik u kabinetu nezavisnog odvjetnika Macieja Szpunara. Od 2017. do 2023. član je pravne službe Europske komisije. Zastupa Komisiju u svojstvu agenta u velikom broju predmeta pred sudovima Unije.
Osim toga, S. L. Kalėda bavi se sveučilišnim aktivnostima, kao predavač na Vilniaus universitetasu (Sveučilište u Vilniusu) od 2002. do 2003. i 2011. godine. Od 2013. predaje na Uniwersytetu Jagielloński (Jagielonsko sveučilište u Krakovu). Autor je mnogobrojnih publikacija iz institucionalnog i postupovnog prava Unije.
S. L. Kalėda imenovan je sucem na Općem sudu 27. rujna 2023.
Louise Spangsberg Grønfeldt, rođena 1980. u Ishøju (Danska), 2004. stječe diplomu iz prava, a zatim 2007. magisterij iz prava na Københavns Universitetu (Sveučilište u Kopenhagenu, Danska). Također 2007. stječe magisterij na Collègeu d’Europe (Europski koledž, Belgija). Godine 2012. postaje odvjetnica u Danskoj.
L. Spangsberg Grønfeldt svoju profesionalnu karijeru započinje 2007. kao odvjetnička vježbenica i taj posao obavlja do 2009. Tijekom tog razdoblja također predaje pravo Europske unije na Københavns Universitetu (Sveučilište u Kopenhagenu), prvo kao predavačica, a potom kao viša predavačica.
Od 2009. do 2013. radi kao pravnica lingvistica u Glavnom tajništvu Vijeća Europske unije.
Od 2013. do 2016. L. Spangsberg Grønfeldt članica je pravne službe Europske komisije, u timu Proračun. Potom radi kao sudska savjetnica na Općem sudu Europske unije u kabinetu suca Jespera Svenningsena do 2018. Krajem te godine vraća se u pravnu službu Europske komisije (u tim Državne potpore), nakon čega je 2019. imenovana članicom kabineta Margrethe Vestager, izvršne potpredsjednice Europske komisije. Od kraja 2020. do 2023. radi u timu Pravosuđe i unutarnji poslovi pravne službe Europske komisije.
L. Spangsberg Grønfeldt imenovana je sutkinjom na Općem sudu 27. rujna 2023.
Rođen 1963. u Astiju (Italija), Vittorio Di Bucci studira pravo na Università degli Studi di Torino (Sveučilište u Torinu, Italija), gdje stječe diplomu iz prava 1986. Svoj studij nastavlja na Université de Nancy II (Sveučilište u Nancyju II, Francuska) i 1988. stječe magisterij iz prava Zajednice.
Godine 1987. stupa u službu Suda kao pravnik lingvist u Odjelu za prevođenje na talijanski jezik. Sudac Federico Mancini zapošljava ga 1988. kao sudskog savjetnika u svojem kabinetu, koju dužnost obavlja do 1991. Ponovno će biti sudski savjetnik suca Mancinija od 1994. do 2000.
Od 1991. do 1994. član je tima „Prijevoz, okoliš, potrošači” Pravne službe Europske komisije, kojoj instituciji će se 2000. ponovno pridružiti kao član tima „Državne potpore i antidumping” njezine Pravne službe. Od 2007. do 2010. član je, a potom pravni savjetnik tima „Tržišno natjecanje”. Godine 2010. imenovan je glavnim pravnim savjetnikom tima „Državne potpore i antidumping”, a istu dužnost obavlja u timu „Gospodarsko pravo” od 2014. do 2023.
Dana 5. lipnja 2023. Vittorio Di Bucci izabran je za tajnika Općeg suda.
Autor je publikacija o pravu Unije, osobito o postupcima pred sudovima Unije, državnim potporama i bankarskom pravu Unije.