Nykantianisme
Udseende
Denne artikel eller dette afsnit er forældet. Teksten er helt eller delvist kopieret fra et gammelt opslagsværk (Salmonsens Konversationsleksikon), og det er rimeligt at formode, at der findes nyere viden om emnet. (Lær hvordan og hvornår man kan fjerne denne skabelonbesked) |
Der er for få eller ingen kildehenvisninger i denne artikel, hvilket er et problem. Du kan hjælpe ved at angive troværdige kilder til de påstande, som fremføres i artiklen.
Nykantianisme eller neokantianisme er en fælles betegnelse for de retninger, væsentlig inden for tysk filosofi i slutningen af 1800-tallet og begyndelsen af 1900-tallet, der mere eller mindre har stillet sig i modsætning til den romantiske filosofi, og som hævder at en sund filosofi må vende tilbage til Kant, søge at forstå ham fuldt ud, og at bygge videre i overensstemmelse med hans synsmåder.
Man har inddelt nykantianismen i seks retninger:
- Den fysiologiske: Hermann von Helmholtz (1821-1894), F.A. Lange (1828-1875)
- Den metafysiske: Otto Liebmann (1840-1912), Johannes Volkelt (1848-1930)
- Den realistiske: Alois Riehl (1844-1924), Oswald Külpe (1862-1915)
- Den matematisk og videnskabsorienterede[1]: Marburgskolen, Hermann Cohen (1842-1918), Paul Natorp (1854-1924), Ernst Cassirer (1874-1945)
- Den værditeoretiske kritiske: Wilhelm Windelband (1848–1915), Heinrich Rickert (1863–1936), Sydvesttyske eller badiske skole
- Den relativistiske: Georg Simmel (1858-1918).
- Den pragmatiske: Hans Vaihinger (1885-1933)
Kilder
[redigér | rediger kildetekst]- Ny-Kantianisme i Salmonsens Konversationsleksikon (2. udgave, 1924) Opslag af professor Edgar Rubin (1886-1951)
Eksterne henvisninger
[redigér | rediger kildetekst]- Bengt-Pedersen, Carsten. "nykantianisme". Den Store Danske (lex.dk online udgave).
![]() | Spire Denne filosofiartikel er en spire som bør udbygges. Du er velkommen til at hjælpe Wikipedia ved at udvide den. |