Lynyrd Skynyrd
Lynyrd Skynyrd | |
---|---|
![]() Lynyrd Skynyrd tunnetuimmassa kokoonpanossa vuonna 1973. |
|
Tiedot | |
Toiminnassa | 1964–1977, 1979, 1987– |
Tyylilaji | Southern rock, hard rock, boogie rock, country rock, roots rock |
Kotipaikka | Jacksonville, Florida, Yhdysvallat |
Laulukieli | englanti |
Jäsenet |
Johnny Van Zant, laulu |
Entiset jäsenet |
Ronnie Van Zant |
Levy-yhtiö |
Universal Music Group |
Aiheesta muualla | |
Kotisivut |
Lynyrd Skynyrd on yhdysvaltalainen rock-yhtye, jota pidetään yhtenä southern rock -tyylin suurimmista nimistä. Yhtyeen musiikissa on ominaista kolmen sähkökitaran aikaansaama paksuhko ja raskas soundi. Yhtye oli myös tunnettu rankasta alkoholipainotteisesta elämäntavastaan. Suosituimmillaan Skynyrd oli vuosina 1973–1977, kunnes 20. lokakuuta 1977 yhtyettä kuljettanut lentokone syöksyi pakkolaskuyrityksessä maahan.[1] Onnettomuudessa surmansa saivat laulaja ja keulakuva Ronnie Van Zant, kitaristi Steve Gaines sekä hänen sisarensa, taustalaulaja Cassie Gaines.[1] Muut jäsenet ja kiertueavustajat saivat vakavia vammoja.[1] Pitkän hiljaiselon jälkeen Lynyrd Skynyrd teki paluun laulaja Van Zantin pikkuveljen, Johnny Van Zantin johdolla 1987. Lynyrd Skynyrdin tunnetuimpia kappaleita ovat ”Sweet Home Alabama”, ”Free Bird”, ”Simple Man”, ”I Ain't The One”, ”Gimme Three Steps”, ”Tuesday's Gone”, ”That Smell”, ”What's Your Name”, ”Red White And Blue” ja ”Still Unbroken”.
Yhtyeen vaiheet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Alkuvuodet 1964–1970
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Kesällä 1964 Floridan Jacksonvillessä kaverukset Ronnie Van Zant (laulu), Allen Collins (kitara), Gary Rossington (kitara), Larry Junstrom (basso) ja Bob Burns (rummut) perustivat Lynyrd Skynyrdin.[2] Alkuun yhtye oli nimeltään My Backyard, mutta nimi vaihtui nopeasti Noble Fiveksi.[2] Aikaisia vaikutteita olivat muun muassa Yardbirds, Eric Clapton ja Beatlesit.[2] Joulukuussa 1964 Ronnie Van Zant järjesti yhtyeen ensimmäisen keikan lankonsa joulujuhliin. Yhtye vaihtoi nimeään tiuhaan tahtiin (mm. Wildcats, The Sons of Satan, Conqueror Worm, the Pretty Ones), kunnes alkuvuonna 1968 yhtyeen nimeksi vakiintui kahden vuoden ajaksi One Percent elokuvassa nähdyn moottoripyöräjengin mukaan.[2] Samana vuonna yhtye levytti ensimmäisen single-levynsä paikallisella levy-yhtiöllä, Shade Tree Recordsilla. Levyllä oli kaksi kappaletta, ”Michelle” ja ”Need All My Friends”. Seuraavana vuonna yhtye voitti paikallisen musiikkikilpailun ja levytti palkintorahoilla jälleen kaksi kappaletta, Spoonfulin ja uudelleen jo aikaisemmin levyttämänsä Michellen. Vuonna 1970 yhtyeen koulun, Robert E. Leen lukion, liikunnanopettaja Leonard Skinner (1933–2010) erotti toistuvien varoitusten jälkeen kitaristi Gary Rossingtonin, sillä tämä rikkoi koulun pukeutumissääntöjä kasvattamalla pitkät hiukset.[2] Tapauksen jälkeen Skinneristä tuli yhtyeen sisällä vitsailun aihe, ja erään keikan aikana yhtye ilmoitti vaihtavansa nimekseen Leonard Skinner.[2] Yleisöstä moni tunsi ankaruudestaan kuulun opettajan, ja osoitti suosiotaan, ja vaikka ilmoitus oli osittain tarkoitettu vitsiksi, nimi jäi. Lisähankaluuksien välttämiseksi nimeä muutettiin hieman, jolloin päädyttiin nimeen, jolla yhtye tuli tunnetuksi: Lynyrd Skynyrd.[2]
Huippuvuodet 1970–1977
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Vuonna 1970 kaikki yhtyeen jäsenet lopettivat koulunkäynnin voidakseen paremmin keskittyä soittamiseen. Yhtye alkoi harjoitella Hells House-nimisellä maatilalla Jacksonvillen ulkopuolella ja sai kosketinsoittajakseen roudarina toimineen Billy Powellin. Samana vuonna yhtye lopetti yhteistyönsä Shade Tree Recordsin kanssa. Alkuvuonna 1970 kitaristi Allen Collins meni tyttöystävänsä Kathy Johnsin kanssa naimisiin[3], ja häissä soitettiin ensimmäisen kerran livenä yhtyeen myöhemmin klassikoksikin muotoutunut hitti, ”Free Bird”.[3] 1971 rumpali Bob Burns lähti yhtyeestä, mutta palasi jo seuraavana vuonna. Tuon ajan hänen tilallaan soitti Rick Medlocke. Loppuvuonna basisti Larry Junstrom lähti ja hänen tilalleen otettiin Leon Wilkeson, joka kuitenkin 1972 yllättäen ilmoitti olevansa liian nuori kiertämään soittamassa ja jätti yhtyeen. Wilkeson kuitenkin palasi yhtyeeseen Ronnie Van Zantin pyynnöstä sen levytettyä ensimmäisen albuminsa. 1973 Lynyrd Skynyrd julkaisi ensimmäisen kokopitkän albuminsa, nimeltään Pronounced Leh-Nerd Skin-Nerd[4], joka myi kultaa. Basisti Wilkesonia levyllä tuurannut Ed King ei laulaja Van Zantin mukaan osannut lainkaan soittaa bassoa ja pyysi tätä vaihtamaan kitaraan. Saman vuoden marraskuussa yhtye soitti lämmittelijänä The Whon Quadrophenia-kiertueella.[4]
1974 Lynyrd Skynyrd julkaisi toisen albuminsa nimeltään Second Helping, myyden jälleen kultaa. Levyllä oli yhtyeen maailmanmaineeseen saattanut kappale ”Sweet Home Alabama”.[4] Kappale oli humoristinen vastine Neil Youngin kappaleelle ”Southern Man”, joka kuvaa etelävaltioiden asukkaita punaniskoiksi.[4]
1975 yhtye julkaisi kolmannen albuminsa, Nuthin' Fancyn, myyden kultaa jo kolmannen kerran. Yhtye kiersi Yhdysvaltoja The Torture-kiertueellaan, joka on yhtyeen ensimmäinen suurempi kiertue.[5] Samana vuonna rumpali Bob Burns lähti ja hänen tilalleen otettiin Artimus Pyle.[5] Myös kitaristi Ed King jätti yhtyeen.[5] Yhtyeen jäsenmäärä kuitenkin kasvoi, kun taustalaulajaryhmä The Honkettes (laulajat Leslie Hawkins, JoJo Billingsley ja Cassie Gaines), otettiin mukaan yhtyeeseen.[4] Ulkomaillakin mainetta saanut Lynyrd Skynyrd lähti loppuvuodesta kiertueelle Isoon-Britanniaan, jossa yhtye oli erityisessä suosiossa. Mukana kiertuella oli yhtye Golden Earring.
Syyskuussa 1976 kitaristi Gary Rossington loukkaantui auto-onnettomuudessa mutta toipui nopeasti. Pian sen jälkeen Lynyrd Skynyrd julkaisi neljännen albuminsa, Gimme Back My Bulletsin, joka toi sille neljännen kultalevyn. Samana vuonna julkaistu yhtyeen ensimmäinen livealbumi, One More From The Road,[4] jolla kolmantena kitaristina oli Cassien velipoika Steve Gaines,[4] nousi yhtyeen kaikkien aikojen suosituimmaksi albumiksi myyden platinaa ja yhteensä yli miljoona levyä. Suosio Isossa-Britanniassa toi Lynyrd Skynyrdille paikan kiertueella Rolling Stonesin kanssa.
Lokakuussa 1977 julkaistiin yhtyeen kuudes albumi Street Survivors.[4]
Lentoturma 1977
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]20. lokakuuta 1977 Lynyrd Skynyrdiä kiertueella Etelä-Carolinan Greenvillestä Louisianan osavaltion yliopistoon (LSU) kuljettanut Convair 240-lentokone syöksyi polttoaineen loputtua soiseen metsään Mississippin Gillsburgissa. Maahansyöksyssä kuolivat yhtyeen laulaja ja keulakuva Ronnie Van Zant, kitaristi Steve Gaines ja hänen siskonsa, taustalaulaja Cassie Gaines, sekä molemmat lentäjät ja yhtyeen kiertuemanageri Dean Kilpatrick.[1] Muut yhtyeen jäsenet saivat vakavia vammoja.[1] Rumpali Artimus Pyle pystyi kuitenkin kävelemään ja lähti kahden yhtyeen roudarin kanssa hakemaan apua läheiseltä maatilalta. Maatilan omistaja ei ollut kuullut onnettomuudesta ja nähdessään konetta etsimään tulleen helikopterin ja kolme taloaan lähestyvää rähjäistä miestä hän luuli miehiä vankikarkureiksi ja käski vaimoaan lukitsemaan ovet ja haki talosta haulikon. Miesten lähestyessä hän ampui varoituslaukauksen ilmaan. Toinen roudareista, Kenneth Peden Jr., huusi haulikollaan uhkailevalle maanviljelijälle ja kertoi lento-onnettomuudesta, jolloin tilanne laukesi. Sitkeän huhun mukaan viljelijä olisi ampunut rumpali Pyleä olkapäähän, mutta näin ei todellisuudessa tapahtunut. Yhtyeen jäsenet ja muut koneen matkustajat kuljetettiin lähialueen sairaalaan ambulanssien vähyyden vuoksi mitä erilaisimmilla ajoneuvoilla.
Onnettomuuden syyksi selvisi tutkimuksissa tekninen vika oikeanpuoleisessa moottorissa ja lentäjien virhearviointi polttoaineen määrästä. Lentäjät olivat laskeneet väärin tankatun polttoaineen määrän lähtöasemalla Floridan Lakelandissa ja luulleet polttoainetta olevan enemmän kuin sitä todellisuudessa oli. Kun tämän lisäksi moottorissa ilmennyttä teknistä vikaa jouduttiin kompensoimaan tavallista suuremmalla polttoaineen kulutuksella, olivat onnettomuuden ainekset kasassa. Lentäjät huomasivat polttoaineen vähyyden liian myöhään, ja matkalla varalaskukentälle McCombiin Mississippiin kone sakkasi ja syöksyi maahan.
Yhtyeen vastajulkaistu albumi Street Survivors myi lentoturman jälkeen nopeasti platinaa. Levyn kansikuva kuitenkin vaihdettiin nopeasti onnettomuuden jälkeen, sillä alkuperäisessä kansikuvassa yhtyeen jäsenet seisovat keskellä liekkimerta. Tämän katsottiin olevan sopimatonta, ja uudessa kuvassa yhtye seisoo liekkimeren sijaan mustaa taustaa vasten.
Välivuodet 1977–1987
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Lentoturman jälkeen Lynyrd Skynyrd hajosi, mutta yhtyeen jäljelle jääneet jäsenet jatkoivat soittamista.[6] Kitaristit Gary Rossington ja Allen Collins perustivat The Rossington-Collins Bandin 1980[3], rumpali Artimus Pyle perusti Artimus Pyle Bandin 1982[7] ja Rossington-Collins Bandin hajottua Collins perusti oman yhtyeen, Allen Collins Bandin 1983.[3]
1978 julkaistiin kokoelma-albumi Skynyrd's First and Last, joka sisälsi Lynyrd Skynyrdin julkaisemattomia kappaleita vuosilta 1970-1972. 1979 julkaistiin toinen kokoelma-albumi, Gold and Platinum.[6] 1980 Allen Collinsin vaimo kuoli yllättäen.[3] Toukokuussa 1982 Gary Rossington meni naimisiin yhtyeensä laulajan, Dale Krantzin kanssa.[1] Saman vuoden joulukuussa julkaistiin Lynyrd Skynyrdin kolmas kokoelma-albumi, Best of the Rest.[8]
Vuonna 1986 Gary Rossington perusti vaimonsa kanssa yhtyeen Rossington.[1] Myöhemmin samana vuonna Allen Collins joutui auto-onnettomuuteen ajaessaan tyttöystävänsä kanssa uudella Ford Thunderbirdillään lähellä kotikaupunkiaan, Floridan Jacksonvilleä. Collins oli humalassa ja menetti auton hallinnan. Collins halvaantui vyötäröstä alaspäin ja hänen tyttöystävänsä kuoli.[3]
1987 julkaistiin Lynyrd Skynyrdin neljäs kokoelma-albumi, Legend, jolla oli yhtyeen keskeneräisiä ja julkaisemattomia kappaleita. Osa kappaleista viimeisteltiin julkaisukuntoon vuonna 1987.[9]
Paluu 1987–1997
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Vuonna 1987, kymmenen vuotta tuhoisan lento-onnettomuuden jälkeen, Lynyrd Skynyrdin jäljellä olevat jäsenet lukuun ottamatta auto-onnettomuudessa halvaantunutta kitaristi Allen Collinsia palasivat yhteen.[1] Allen Collins valitsi lavasijaisekseen Randall Hallin, kiertueella äänitetyllä live-albumilla Collinsin titteli on "arrangment consult" ja kiertuevideolla Collins vilahtaa muutaman kerran pyörätuolissa puhumassa yleisölle. Kitaraa soittivat Gary Rossington ja yhtyeessä 1970-luvulla kitaraa soittanut Ed King.[1] Leon Wilkeson soitti bassoa, Billy Powell palasi koskettimien ääreen ja Artimus Pyle rumpuihin. Taustalaulajiksi otettiin kitaristi Gary Rossingtonin vaimo Dale Krantz Rossington ja laulaja Carol Chase. Uuden Lynyrd Skynyrdin laulaja oli edesmenneen Ronnie Van Zantin pikkuveli, Johnny Van Zant. Yhtyeen ensiesiintyminen onnettomuuden jälkeen oli Charlie Daniel's Volunteer Jam:ssä, jonka jälkeen yhtye lähti kiertueelle juhlistamaan paluutaan.[1]
Lynyrd Skynyrd julkaisi ensimmäisen levynsä onnettomuuden jälkeen vuonna 1988. Kyseessä oli Southern By Grace of God, jolla oli yhtyeen paluukiertueella äänitettyjä live-kappaleita.[10] Seuraavana vuonna julkaistiin yhtyeen suurimpia hittejä sisältänyt Skynyrd's Innyrds.[11]
Allen Collins kuoli vuonna 1990 auto-onnettomuudesta johtuneen halvaantumisen jälkiseurauksena keuhkokuumeeseen.[3]
Vuonna 1991 julkaistiin Lynyrd Skynyrd 1991, yhtyeen ensimmäinen uusi albumi 14 vuoteen.[7] Levy saavutti menestystä ja osoitti, ettei Lynyrd Skynyrd ollut palannut yhteen vain soittaakseen vanhoja kappaleitaan. Albumilla olivat muun muassa kappaleet Smokestack Lightning, Keeping The Faith, Southern Women, ja Pure and Simple. Toiseksi rumpaliksi liittynyt Kurt Custer jäi seuraavana vuonna ainoaksi, sillä rumpali Artimus Pyle jätti yhtyeen riitojen jälkeen.[7] Vuonna 1993 julkaistiin albumi The Last Rebel.[12] Kesällä sairaudesta kärsivä basisti Leon Wilkeson ei päässyt yhtyeen kanssa keikoille, ja häntä tuurasi loppuvuoden ajan kitaristi Rossingtonin yhtyeen, Rossingtonin, basisti Timmy Lindsey.
Lynyrd Skynyrd julkaisi ensimmäisen kokonaan akustisen albuminsa, Endangered Speciesin vuonna 1994.[13] Kitaristi Ed Kingin sydänvaivat pahenivat ja hän joutui jättämään yhtyeen. Myöhemmin samana vuonna sai ensi-iltansa yhtyeestä kertova elokuva, Freebird ... The Movie.[14] Elokuvan pääsisältö oli yhtyeen Englannissa kuvattu konsertti vuodelta 1976.[14] Vuonna 1996 Lynyrd Skynyrdiin otettiin kaksi uutta jäsentä, kitaristit Hughie Thomasson ja Rick Medlocke, joka oli 1971-1972 soittanut yhtyeessä rumpuja. Yhtye vieraili ensimmäisen kerran Suomessa Järvenpään Puistobluesissa 1996[15].
Vakiintuminen 1997-
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Vuonna 1997 yhtyeen lentoturmasta tuli kuluneeksi 20 vuotta ja yhtye julkaisi albumin Twenty (=20) ja lähti maailmankiertueelle.[16] Kiertue ulottui myös Suomeen Hartwall Areenalle. Yhtyeen kokoonpanon ollessa sama kuin vuonna 1996. Kitaristikolmikko Gary Rossington, Hughie Thomasson ja Rickey Medlocke pysyikin yhtyeen eturivissä vuoteen 2005, jolloin Thomasson palasi oman yhtyeensä The Outlawsin pariin. Hän silti osallistui vielä Skynyrdin kappaleiden kirjoittamiseen ja vuoden 2009 levyllä God & Guns on useita Thomassonin kanssa kirjoitettuja kappaleita.
Laulaja Johnny Van Zant teki vuonna 1998 veljensä Donnie Van Zantin kanssa levyn Brother to Brother.[17] Lynyrd Skynyrd julkaisi livealbumin Lyve From Steeltown ja rumpali Owen Halen tilalle tuli Michael Cartellone. Seuraavana vuonna (1999) julkaistiin albumi Edge of Forever[18] ja kokoelmalevy The Best of Lynyrd Skynyrd. Lynyrd Skynyrd päätti toisen vuosituhannen kiertueella ZZ Topin kanssa,[19] joskin ZZ Top vetäytyi kiertueelta kesken jättäen väliin mm. Suomen Oulun konsertin.
Vuonna 2000 julkaistiin uutta ja vanhaa (1970- ja 1990-lukujen) materiaalia sisältänyt kokoelma Then And Now[20] ja yhtye lähti Euroopan kiertueelle. Jouluna julkaistiin vielä joulualbumi Christmas Time Again. Seuraavana vuonna 2001 yhtye kiersi Pohjois-Amerikkaa Deep Purplen ja Ted Nugentin kanssa.[21] Yhtyeen basisti Leon Wilkeson kuoli 27. heinäkuuta 2001 hotellihuoneeseen lähellä Floridan Jacksonvilleä. Kuolinsyynä olivat pitkään jatkuneet keuhko- ja maksasairaudet.[22] Wilkesonin tilalle bassoa soittamaan otettiin Ean Evans, yhtyeen pitkäaikainen ystävä.[23] 2002 julkaistiin kokoelma-albumi Turn It Up[24] ja 2003 yhtye juhlisti 30-vuotispäiviään ja julkaisi albumin Vicious Cycle.[25] 2004 julkaistiin livealbumi Lynyrd Skynyrd LYVE.[26]
Vuonna 2006 Lynyrd Skynyrd valittiin arvostettuun seuraan mm. Elviksen, Led Zeppelinin ja Black Sabbathin rinnalle Rock and Roll Hall of Fameen.[27] Yhtyeen kitaristi Hughie Thomasson kuoli sydänkohtaukseen kotonaan Brooksvillessa, Floridassa 9. syyskuuta 2007.[28] Hänen tilalleen oli tullut Mark Matejka jo vuotta aiemmin.
Kosketinsoittaja Billy Powell kuoli kotonaan Floridassa 28. tammikuuta 2009 sydänkohtaukseen.[29] Yhtye oli juuri levyttämässä albumiaan God & Guns. Hänen tilalleen yhtyeeseen tuli Peter "Keys" Pisarczyk.[30] Yhtyeen basisti Ean Evans kuoli syöpään toukokuussa 2009.[31] Menetyksistä huolimatta yhtye aloitti Euroopan kiertueensa 20. toukokuuta Kuopiossa, seuraavana päivänä yhtye siirtyi Helsinkiin.[32]
Yhtye aloitti seuraavan maailmankiertueensa esiintymisellä Tampereella: Tampere Areenalla 22. helmikuuta 2010.[33]
Elokuussa 2012 yhtye julkaisi uuden levyn Last Of A Dyin Breed.[34]
Yhtyeen alkuperäisrumpali Bob Burns kuoli 64-vuotiaana auto-onnettomuudessa huhtikuussa 2015. Hänen ajamansa auto osui puuhun ja postilaatikkoon hänen kotinsa lähellä. Yhtye kävi Suomessa 5. toukokuuta 2015 konsertoimassa Helsingin Jäähallissa.[35]
Lynyrd Skynyrd ilmoitti tammikuussa 2018 lähtevänsä jäähyväiskiertueelle. Vuonna 2019 kiertue kävi Euroopassa. Yhtye on viime vuosina joutunut peruuttamaan useita konsertteja kitaristi Gary Rossingtonin sydänvaivojen takia, eikä hänen terveys kestä enää pitkiä kiertueita.[36] Lynyrd Skynyrdin toiminta kuitenkin jatkunee keikkailun loppumisesta huolimatta.[37] Maailmanlaajuinen Covid-19 pandemia keskeytti "Last of the Street Survivors Farewell" -kiertueen yli vuoden ajaksi. Yhtye palasi konserttilavoille kesäkuussa 2021.[38].
Rossington joutui kesällä 2021 lopettamaan kiertämisen sydänvaivojensa pahennuttua. Häntä tuurasi kitaristi Damon Johnson. Rossington nousi lavalle vielä muutaman kerran lyhyiden vierailujen muodossa. Rossington menehtyi maaliskuussa 2023.[39] Huhtikuussa 2023 yhtye tiedotti jatkavansa keikkailua ilman Rossingtonia.[40]
Yhtyeen jäsenet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]1964–1970 |
|
---|---|
1970–1971 |
|
1971–1972 |
|
1972 |
|
1972–1973 |
|
1973–1975 |
|
1975–1976 |
|
1976–1977 |
|
1977–1987 | Yhtye ei ollut toiminnassa |
1987–1992 |
|
1992–1993 |
|
1993–1996 |
|
1996–1999 |
|
1999–2001 |
|
2001–2005 |
|
2006–2009 |
|
2009–2012 |
|
2012–2017 |
|
2017–2023 |
|
Nykyiset
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Johnny Van Zant – laulu (1987–)
- Rickey Medlocke – kitara (1996–, soitti rumpuja 1971–1972)
- Mark Matejka – kitara (2006–)
- Keith Christopher – basso (2017–)
- Peter Keys – koskettimet (2009–)
- Michael Cartellone – rummut (1999–)
- Dale Krantz Rossington – taustalaulu (1987–)
- Carol Chase – taustalaulu (1987–)
Entiset
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Ronnie Van Zant – laulu (1964–1977, alkuperäinen; k. 20. lokakuuta 1977[41])
- Gary Rossington – kitara (1964–2023, alkuperäinen; k. 5. maaliskuuta 2023)
- Allen Collins – kitara (1964–1977, alkuperäinen; k. 23. tammikuuta 1990[42])
- Larry Junstrom – basso (1964–1971, alkuperäinen; k. 6. lokakuuta 2019[43])
- Bob Burns – rummut (1964–1971, 1972–1974, alkuperäinen; k. 3. huhtikuuta 2015[44])
- Billy Powell – koskettimet (1970–2009; k. 28. tammikuuta 2009[45])
- Greg T. Walker – basso (1971–1972)
- Leon Wilkeson – basso (1972, 1973–2001; k. 27. heinäkuuta 2001[46])
- Ed King – kitara (1973–1975, 1987–1996, soitti bassoa 1972–1973; k. 22. elokuuta 2018[47])
- Artimus Pyle – rummut (1974–1993)
- Cassie Gaines – taustalaulu (1975–1977; k. 20. lokakuuta 1977[41])
- Leslie Hawkins – taustalaulu (1975–1977)
- JoJo Billingsley – taustalaulu (1975–1977; k. 24. kesäkuuta 2010[48])
- Steve Gaines – kitara (1976–1977; k. 20. lokakuuta 1977[41])
- Randall Hall – kitara (1987–1993)
- Kurt Custer – rummut (1992–1996)
- Mike Estes – kitara (1993–1996)
- Hughie Thomasson – kitara (1996–2005; k. 9. syyskuuta 2007[49])
- Owen Hale – rummut (1996–1999)
- Ean Evans – basso (2001–2009; k. 6. toukokuuta 2009[50])
- Robert Kearns – basso (2009–2012)
- Johnny Colt – basso (2012–2017)
Diskografia
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Studioalbumit
- Pronounced Leh-Nerd Skin-Nerd (1973)
- Second Helping (1974)
- Nuthin' Fancy (1975)
- Gimme Back My Bullets (1976)
- Street Survivors (1977)
- Lynyrd Skynyrd 1991 (1991)
- The Last Rebel (1993)
- Endangered Species (1994)
- Twenty (1997)
- Edge Of Forever (1999)
- Christmas Time Again (2000)
- Vicious Cycle (2003)
- God & Guns (2009)
- Last Of A Dyin Breed (2012)
- Kokoelmat ja live-albumit
- One More From The Road (1976) - live
- Skynyrd's First And Last (1978) - vanhoja demoja
- Gold & Platinum (1980)
- Best Of The Rest (1982)
- Legend (1987) - julkaisemattomia demoja ja b-puolia
- Southern By The Grace Of God/Lynyrd Skynyrd Tribute Tour 1987 (1988) - live
- Skynyrd's Innyrds (1989)
- Box Set (1991)
- Southern Knights - live (1996)
- Old Time Greats (1997)
- Skynyrd's First - The Complete Muscle Shoals Album (1998)
- The Best of Lynyrd Skynyrd (1998)
- Lyve From Steel Town (1998) - live
- Collectybles (2000)
- Lynyrd Skynyrd's Greatest Hits (2000)
- Then And Now (2000)
- Thyrty : 30th Anniversary Collection (2003)
- Lynyrd Skynyrd LYVE (2004) - live
- Singlet
- Need All My Friends (1968)
- I've Been Your Fool (1971)
- Free Bird (1973)
- Gimme Three Steps (1973)
- Don't Ask Me No Questions (1974)
- Sweet Home Alabama (1974)
- Free Bird (1975) - uudelleenjulkaisu
- Saturday Night Special (1976)
- Double Trouble (1976)
- Gimme Back My Bullets (1976)
- Free Bird (Live) (1977)
- What's Your Name (1977)
- You Got That Right (1977)
- That Smell (1978)
- Down South Jukin' (1978)
- When You Got Good Friends (1978)
- Sweet Home Alabama (2006) - uudelleenjulkaisu
- Still Unbroken (2009)
- Simple Life (2009)
- Skynyrd Nation (2010)
- That Ain't My America (2010)
- Last of a Dyin' Breed (2012)
- Last of the Street Survivors (2020)
Katso myös
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Lähteet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- ↑ a b c d e f g h i j Gary Rossington History lynyrdskynyrdhistory.com (englanniksi) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ a b c d e f g Skynyrd History Lessons - Name Changes and Ten Dollar Gigs lynyrdskynyrdhistory.com (englanniksi) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ a b c d e f g Allen Collins History lynyrdskynyrdhistory.com (englanniksi) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ a b c d e f g h History Lynyrd Skynyrd lynyrdskynyrdhistory.com (englanniksi) Viitattu 29.5.2014.
- ↑ a b c Skynyrd History Lessons - Tow Dowd & Gimme Back My Bullets lynyrdskynyrdhistory.com (englanniksi) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ a b Skynyrd History Lessons - Gold & Platinum lynyrdskynyrdhistory.com (englanniksi) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ a b c History Artimus Pyle lynyrdskynyrdhistory.com (englanniksi) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ Lynyrd Skynyrdin The Best of the Rest Allmusic-sivustolla allmusic.com (englanniksi) Viitattu 29.5.2014.
- ↑ Lynyrd Skynyrdin Legend Allmusic-sivustolla allmusic.com (englanniksi) Viitattu 29.5.2014.
- ↑ Lynyrd Skynyrdin Southern by the Grace of God Allmusic-sivustolla allmusic.com (englanniksi) Viitattu 29.5.2014.
- ↑ Lynyrd Skynyrdin Skynyrd's Innyrds Allmusic-sivustolla allmusic.com (englanniksi) Viitattu 29.5.2014.
- ↑ Lynyrd Skynyrdin The Last Rebel Allmusic-sivustolla allmusic.com (englanniksi) Viitattu 29.5.2014.
- ↑ Lynyrd Skynyrdin Endangered Species Allmusic-sivustolla allmusic.com (englanniksi) Viitattu 29.5.2014.
- ↑ a b History Billy Powell lynyrdskynyrdhistory.com (englanniksi) Viitattu 29.5.2014.
- ↑ Hauru, Jukka: Vanha blues vetäytyi sivulle. Rockveteraanit nostivat valtaisan yleisöjuhlan. Helsingin Sanomat, 1.7.1996, s. 22. Näköislehti (maksullinen).
- ↑ Lynyrd Skynyrdin Twenty Allmusic-sivustolla allmusic.com (englanniksi) Viitattu 29.5.2014.
- ↑ Van Zant - Brother to Brother Allmusic-sivustolla allmusic.com (englanniksi) Viitattu 29.5.2014.
- ↑ Lynyrd Skynyrdin Edge of Forever Allmusic-sivustolla allmusic.com (englanniksi) Viitattu 29.5.2014.
- ↑ Skynyrd, ZZ Top Tour Together (Arkistoitu – Internet Archive) articles.dailypress.com (englanniksi) (6.8.1999) Viitattu 29.5.2014.
- ↑ Lynyrd Skynyrdin Then and Now Allmusic-sivustolla allmusic.com (englanniksi) Viitattu 29.5.2014.
- ↑ Lynyrd Skynyrd, Deep Purple, Ted Nugent Hook Up For Tour (Arkistoitu – Internet Archive) mtv.com (englanniksi) (13.4.2001) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ Lynyrd Skynyrd's Leon Wilkeson Dies (Arkistoitu – Internet Archive) mtv.com (englanniksi) (30.7.2001) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ Ean Evans of Lynyrd Skynyrd: A Memorial; Frynds Remember The "Mississippi Kid" swampland.com (englanniksi) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ Lynyrd Skynyrdin Turn it Up Allmusic-sivustolla allmusic.com (englanniksi) Viitattu 29.5.2014.
- ↑ Vicious Cycle Lynyrd Skynyrdin kotisivulla (Arkistoitu – Internet Archive) lynyrdskynyrd.com (englanniksi) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ Lynyrd Skynyrdin LYVE Allmusic-sivustolla allmusic.com (englanniksi) Viitattu 29.5.2014.
- ↑ Lynyrd Skynyrd's Well Deserved Hall of Fame Induction swampland.com (englanniksi) (joulukuu 2005) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ Outlaw Hughie Thomasson Dies[vanhentunut linkki] starpulse.com (englanniksi) (14.9.2007) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ Lynyrd Skynyrdin kosketinsoittaja kuoli yle.fi (29.1.2009) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ Five Years Ago: Lynyrd Skynyrd Pianist Billy Powell Dies ultimateclassicrock.com (englanniksi) (28.1.2014) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ Lynyrd Skynyrd menetti jälleen soittajan viikatemiehelle v2.fi (8.5.2009) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ Lynyrd Skynyrd Kuopioon ja Helsinkiin viihdeuutinen.net (28.11.2008) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ Lynyrd Skynyrd: Musiikki yhdistää yli uskonnon ja politiikan[vanhentunut linkki] mtv.fi (23.2.2010) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ Yksi rockin suurimpia legendoja julkaisi uuden levyn radionova.fi (21.8.2012) Viitattu 28.5.2014.
- ↑ Tapahtumat HKI stadissa.fi.
- ↑ Lynyrd Skynyrd Cancel Concerts Because of 'Medical Emergency Ultimate Classic Rock. 2017. Viitattu 23.4.2018.
- ↑ Lynyrd Skynyrd's Gary Rossington Says Not to Get Too Sad Over Farewell Tour: 'We're Just Winding It Down a Little Bit' BillBoard. 26.1.2018. Viitattu 23.4.2018.
- ↑ Tiedote 2021 Lynyrd Skynyrd lynyrdskynyrd.com. Arkistoitu 27.10.2021. Viitattu 22.9.2021.
- ↑ Melissa Ruggieri: Gary Rossington, Lynyrd Skynyrd's last original member, dead at 71 USA Today. 5.3.2023. Gannett. Viitattu 6.3.2023. (englanniksi)
- ↑ Vesa Siltanen: Lynyrd Skynyrdin viimeinen alkuperäisjäsen menehtyi maaliskuussa – Nyt yhtye tiedottaa jatkoaikeistaan Soundi. 4.4.2023. Spotify. Viitattu 4.4.2023.
- ↑ a b c 40 vuotta Lynyrd Skynyrd -yhtyeen tuhoisasta lentoturmasta – näin kaikki tapahtui 20.10.2017. Ilta-Sanomat. Viitattu 12.10.2019.
- ↑ Allen Collins, 37; Played Rock Guitar For Lynyrd Skynyrd 25.1.1990. The New York Times. Viitattu 12.10.2019.
- ↑ Alkuperäinen Lynyrd Skynyrd -basisti Larry Junstrom, 70, on kuollut 7.10.2019. Soundi. Viitattu 12.10.2019.
- ↑ Lynyrd Skynyrdin alkuperäinen rumpali kuoli auto-onnettomuudessa 4.4.2015. Ilta-Sanomat. Viitattu 12.10.2019.
- ↑ Billy Powell dies at 56; Lynyrd Skynyrd keyboard player 29.1.2009. Los Angeles Times. Viitattu 12.10.2019.
- ↑ Skynyrd Bassist Dies 30.7.2001. Rolling Stone. Viitattu 12.10.2019.
- ↑ Lynyrd Skynyrd -kitaristi Ed King on kuollut – ”Hän tapaa muut pojat rock and roll -taivaassa” 24.8.2018. Ilta-Sanomat. Viitattu 12.10.2019.
- ↑ Former Skynyrd "Honkette" Dies 30.6.2010. Planetrock. Viitattu 12.10.2019.
- ↑ Outlaws Founding Guitarist Hughie Thomasson Dies 12.9.2007. Cleveland19. Viitattu 12.10.2019.
- ↑ Lynyrd Skynyrd Bassist Donald "Ean" Evan Dies At 48 8.5.2009. Billboard. Viitattu 12.10.2019.
Aiheesta muualla
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lynyrd Skynyrd Wikimedia Commonsissa
- Lynyrd Skynyrd Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
- - Lynyrd Skynyrdin viralliset kotisivut
- - Lynyrd Skynyrdin historiaa
|