aikailu
Suomi
[muokkaa]Substantiivi
[muokkaa]aikailu (2)
Ääntäminen
[muokkaa]- IPA: /ˈɑi̯kɑi̯lu/
- tavutus: ai‧kai‧lu
Taivutus
[muokkaa]Taivutus | ||
---|---|---|
sijamuoto | yksikkö | monikko |
kieliopilliset sijamuodot | ||
nominatiivi | aikailu | aikailut |
genetiivi | aikailun | aikailujen aikailuiden aikailuitten |
partitiivi | aikailua | aikailuita aikailuja |
akkusatiivi | aikailu; aikailun |
aikailut |
sisäpaikallissijat | ||
inessiivi | aikailussa | aikailuissa |
elatiivi | aikailusta | aikailuista |
illatiivi | aikailuun | aikailuihin |
ulkopaikallissijat | ||
adessiivi | aikailulla | aikailuilla |
ablatiivi | aikailulta | aikailuilta |
allatiivi | aikailulle | aikailuille |
muut sijamuodot | ||
essiivi | aikailuna | aikailuina |
translatiivi | aikailuksi | aikailuiksi |
abessiivi | aikailutta | aikailuitta |
instruktiivi | – | aikailuin |
komitatiivi | – | aikailuine- + omistusliite |
vartalot | ||
vokaalivartalo | aikailu- | |
heikko vartalo | - | |
vahva vartalo | - | |
konsonantti- vartalo |
- |
Käännökset
[muokkaa]Aiheesta muualla
[muokkaa]- aikailu Kielitoimiston sanakirjassa