ישראל זמיר
![]() | |
לידה |
15 ביוני 1929 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה ![]() |
---|---|
פטירה |
22 בנובמבר 2014 (בגיל 85) בית אלפא, ישראל ![]() |
מדינה |
ישראל ![]() |
שפות היצירה |
עברית ![]() |
תקופת הפעילות | 1972–2014 (כ־42 שנים) |
![]() ![]() |
ישראל זָמיר (15 ביוני 1929 – 22 בנובמבר 2014) היה סופר, עיתונאי ומתרגם ישראלי, איש קיבוץ בית אלפא, בנו היחיד של הסופר היידי יצחק בשביס-זינגר.
ביוגרפיה
[עריכת קוד מקור | עריכה]זמיר נולד בוורשה בירת פולין להוריו רחל (רוניה) שפירא ויצחק, שניהם היו ילדי רבנים. הוריו, שמעולם לא נישאו, נפרדו כשהיה בן חמש. לאחר הפרדה היגר אביו לארצות הברית. הוא נשאר עם אמו, שהאמינה באידאולוגיה הקומוניסטית, ועבר איתה למוסקבה, ומשם עלו לארץ ישראל בשנת 1938.
במהלך מלחמת העצמאות שירת זמיר בגדוד 13 של חטיבת גולני כלוחם בפלוגה המסייעת. בספרו "לכבות את השמש", הוא מתאר את הלילה בו נערך הקרב על מוצב 86 המצרי ליד ח'אן יונס במסגרת מבצע חורב.
בישראל הצטרף לקיבוץ בית אלפא ומשנת 1972 ערך את המוסף השבועי "חותם" בעיתון "על המשמר". בין היתר הקים את המוספים "הדף הירוק" ו"קו למושב", שעברו מאוחר יותר לעיתון "מעריב". עד לסגירתו של העיתון שימש בו ככתב ועורך משנה.
זמיר לימד עיתונאות באוניברסיטת תל אביב ועסק בכתיבה ותרגום לעברית של יצירותיו של אביו יצחק בשביס-זינגר, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1978. בתום מאבק רב שנים שניהל זמיר במטרה להנצחת שם אביו בישראל, בינואר 2008, נחנך רחוב על שם זינגר בתל אביב.
זמיר נישא לאביבה, ולזוג בת ושלושה בנים. הוא נפטר ב-22 בנובמבר 2014, בגיל 85.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית[1].
ספריו
[עריכת קוד מקור | עריכה]- סנדל של סוס: סיפורים (תל אביב: ספרית פועלים, תש"ם, 1980)
- אבי, יצחק בשביס זינגר (תל אביב: ספרית פועלים: ידיעות אחרונות: ספרי חמד, 1994); תורגם לאנגלית, פולנית, הולנדית, צרפתית ויפנית
- עגיל באוזן: סיפורים (תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ח 1998)
- שוקת סדוקה (הוד השרון: אסטרולוג, 2001)
- הנאהבים והנעימים: מחזה על פי סיפור מאת י. בשביס-זינגר (תל אביב: הבימה, 2004)
- לכבות את השמש: רומאן (הוד השרון: אסטרולוג, 2004)
- ערבה בוכייה: סיפורים (תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות: ספרי חמד; הוד השרון: אסטרולוג, 2009) בעריכתו של אהוד בן עזר
- טנקים באבן גבירול: סיפור אהבות (תל אביב: גוונים, תשע"א 2011)
- דייג ברשת (ספרי מקור, 2014)
תרגומיו
[עריכת קוד מקור | עריכה]- שיחות עם יצחק בשביס-זינגר / ריצ'רד בורגין (תל אביב: ספרית פועלים, תש"ן 1990)
- המפתח: סיפורים / יצחק בשביס-זינגר (תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ח 1978)
- שונאים: סיפור אהבה / יצחק בשביס-זינגר (תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ט 1979)
- שלוש משאלות / יצחק בשביס-זינגר (תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"א 1981) תרגום בשיתוף עם אוריאל אופק; איורים, רות צרפתי
- החוזר בתשובה / יצחק בשביס-זינגר (תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ו 1986)
קישורים חיצוניים
[עריכת קוד מקור | עריכה]- ישראל זמיר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
- רשימת הפרסומים של ישראל זמיר, בקטלוג הספרייה הלאומית
- הספרים של ישראל זמיר, באתר "סימניה"
- סמדר שיר, "מעולם לא קראתי לו אבא", באתר ynet, 8 בפברואר 2004
- ישראל זמיר, פרק מספר: "ערבה בוכייה" של ישראל זמיר, באתר nrg, 22 ביולי 2009
- סיפור ה"פרימוס", באתר סיפורי קיבוצים
ירון אביטוב, "דייג ברשת": רומן שהולך לאיבוד בים של סיפורי משנה, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2014
- מיה סלע, מת העיתונאי והסופר ישראל זמיר, בנו היחיד של יצחק בשביס זינגר, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2014
- אלי אלון, סיפור חייו המרתק של העיתונאי ישראל זמיר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 25 בנובמבר 2014
- ישראל זמיר, דף שער בספרייה הלאומית
- ישראל זמיר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
- ישראל זמיר, בארכיון הבימה