Broméliafélék
Broméliafélék | ||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() Egy broméliaféle
| ||||||||||||
Rendszertani besorolás | ||||||||||||
| ||||||||||||
Alcsaládok | ||||||||||||
| ||||||||||||
Elterjedés | ||||||||||||
Hivatkozások | ||||||||||||
![]() A Wikifajok tartalmaz Broméliafélék témájú rendszertani információt. ![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Broméliafélék témájú kategóriát. |
A broméliafélék (Bromeliaceae) a perjevirágúak rendjének (Poales) egyik családja. Korábbi rendszerekben teljesen más volt a megítélésük. A Soó- és Hortobágyi-rendszerben külön rendként szerepel lisztesmagvúak (Bromeliales, Farinosae) néven. A Borhidi-rendszerben a Zingiberidae alosztály (gyömbérvirágúak) Bromelianae főrendjébe tartozik az ananászvirágúak rendje (Bromeliales).
A genetikai vizsgálatok alapján a perjevirágúak rendjében a gyékényfélékkel (Typhaceae) és a békabuzogányfélékkel (Sparganiaceae) mutatnak szorosabb rokonságot. E három taxon együtt egy egységes, monofiletikus csoport (klád). E három családot ajánlatos lenne kiemelni a jelenlegi rendből, és Bromeliales néven külön rendet állítani nekik, ugyanis a Poales kládról ezek váltak le elsőként, tehát mostani rend többi családja ugyancsak monofiletikus lenne.
A broméliafélékhez tartoznak a broméliákon (Bromelia spp.) kívül ide tartoznak többek között a lándzsarózsák (Aechmea spp.), az ananászok (Ananas spp.), a bilbergiák (Billbergia spp.), a levélcsillagok (Cryptanthus spp.), a Guzmán-broméliák vagy guzmániák (Guzmania spp.), a Regel-broméliák vagy neorégeliák (Neoregelia spp.), a fészektőrózsák (Nidularium spp.), a szakállbroméliák (Tillandsia spp.) és a pikkelyvirágok vagy vrízeák (Vriesea spp.).
Származásuk, elterjedésük
[szerkesztés]Az újvilági trópusokon élnek.
Megjelenésük, felépítésük
[szerkesztés]Többnyire alacsonyak félcserje–cserje méretig. Az andesi ahuarancu (Puya raimondii) törzsmagassága 1–4 m, virágzata 10 m magasra nyúlik).
Nagy többségük Levelei szoros, sokszor tölcsérszerű spirális levélrózsában nőnek; ez az elrendezés a víz felfogását és raktározását segíti. A levelek a vastag viaszbevonattól sokszor ezüstösen csillognak. A kemény levelek széle szúrós, fogas. Sok faj levelei vízfelvevő pikkelyszőrök fejlődtek ki (BiolLex).
A csoport növénykémiailag igen egységes: sejtjeikben kalcium-oxalát kristályok, gyanta- és olajtartó üregek, kovatestek találhatók.
Virágzatuk végálló, a virágok a lepellevelek két körének mérete is színe is különbözik: a külső kör tagjai végig, a belsők tövüknél összenőttek. Porzótájuk két, egyenként három tagú porzókörből áll. A háromrekeszű termő felületén nektáriumok csalogatják a beporzókat.
Változatos megjelenésű termésük általában tok vagy bogyó. A többnyire apró magvakon általában van valamilyen repítőkészülék.
Életmódjuk, termőhelyük
[szerkesztés]Többnyire trópusi esőerdőkben, monszunerdőkben, szavannákon nőnek, de például a dél-amerikai üstökösfák Puya spp., Espeletia spp., Culticium spp.) a trópusi magashegységek (al)havasi rétjeinek paramo- és punanövényzetére jellemzőek. A talajban gyökerezők mellett sok faj epifiton.
Amint ezt levélrendszerük is jelzi, sok közöttük a xerofiton (szárazságtűrő) faj. A víztartó levélrózsa különleges együttélések indukátora: az összegyűlt vízben gyakran trópusi algák és ízeltlábúak lárvái telepszenek meg; olykor még apró virágos növények is kihajtanak belőle.
Gyakran madarak porozzák be őket.
Magvaikat a szél terjeszti.
Gazdasági jelentőségük
[szerkesztés]Vannak közöttük fontos élelmiszernövények, mint például az ananász.
Számos fajuk világszerte elterjedt dísznövény.
Rendszerezésük
[szerkesztés]Hagyományosan három alcsaládba sorolják őket: Pitcairnioideae, Bromelioideae és Tillandsioideae. Azonban genetikai elemzések azt mutatták, hogy míg a Bromelioideae és a Tillandsioidea alcsalád monofiletikus csoportok, addig a Pitcairnioidea alcsalád parafiletikus csoport, így ez utóbbiból több alcsaládot hoztak létre, melyek egyenként már monofiletikusak (a Pitcairnioidea alcsalád is megmaradt, de kevesebb nemzetséget tartalmaz). Ugyancsak a genetikai vizsgálatok tisztázták, hogy a korábban önállóan létező Ayensua nemzetség egyetlen faja, az Ayensua uaipanensis a Brocchinia nemzetséghez tartozik; a korábbi Brocchinia serrata faj viszont nem, emiatt az újonnan létrehozott Sequencia nemzetségbe sorolták át, amely még csak nem is a Brocchinioidea, hanem a Navioideae alcsalád része.[1]
A genetikai vizsgálatok eredményeit figyelembe véve a broméliafélék nemzetségei 8 alcsaládba sorolhatók, az alcsaládok ábécérendben a fontosabb nemzetségekkel:[1][2]
- Brocchinioideae (1 nemzetség)
- broméliaformák (Bromelioideae)
- Acanthostachys
- lándzsarózsa (Aechmea),[3] vagy urnavirág[3]
- ananász (Ananas)
- Androlepis
- Araeococcus
- bilbergia (Billbergia)[4]
- bromélia (Bromelia)[5]
- Canistropsis
- Canistrum
- levélcsillag (Cryptanthus)[6] rejtettvirág[6]
- Deinacanthon
- Disteganthus
- Edmundoa
- Eduandrea
- Fascicularia
- Fernseea
- Forzzaea
- Greigia
- Hohenberg-bromélia (Hohenbergia)[7]
- Hohenbergiopsis
- Hoplocryptanthus
- Hylaeaicum
- Krenakanthus
- Lapanthus
- Hoplocryptanthus
- Lymania
- Neoglaziovia
- Regel-bromélia (Neoregelia)[8]
- fészektőrózsa (Nidularium)[9]
- Ochagavia
- Orthocryptanthus
- Orthophytum
- Portea
- Pseudaechmea
- Pseudananas
- Quesnel-bromélia (Quesnelia)[10]
- Rokautskyia
- Ronnbergia
- Sincoraea
- Ursulaea
- Wittmackia
- Wittrockia
- Hechtioideae (1 nemzetség)
- polipbromélia (Hechtia)[11]
- Lindmanioideae (2 nemzetség)
- Navioideae (5 nemzetség)
- Pitcairnioideae (6 nemzetség)
- Puyoideae (1 nemzetség)
- szakállbroméliaformák (Tillandsioideae) (9 nemzetség)
- Alcantarea
- Catopsis
- Glomeropitcairnia
- Guzmán-bromélia (Guzmania)[15]
- Mezobromelia
- Racinaea
- szakállbromélia (Tillandsia)[16]
- pikkelyvirág (Vriesea)[17] vrízea[17]
- Werauhia
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ a b Taxonomy. bsi.org (a Bromeliad Society International honlapja) (angolul) (Hozzáférés: 2015. augusztus 27.) (html) arch
- ↑ BROMELIACEAE Jussieu, nom. cons. (in: Peter F. Stevens: Angiosperm Phylogeny Website, version 13.). mobot.org/MOBOT/Research/APWeb. (angolul) Missouri Botanical Garden (2015. augusztus 14.) (Hozzáférés: 2015. augusztus 27.) (html)
- ↑ a b Priszter Szaniszló: Növényneveink: A magyar és a tudományos növénynevek szótára. Budapest: Mezőgazda. 292. o. ISBN 963 9121 22 3 1998. [1999]
- ↑ Priszter Szaniszló: Növényneveink: A magyar és a tudományos növénynevek szótára. Budapest: Mezőgazda. 315. o. ISBN 963 9121 22 3 1998. [1999]
- ↑ Priszter Szaniszló: Növényneveink: A magyar és a tudományos növénynevek szótára. Budapest: Mezőgazda. 318. o. ISBN 963 9121 22 3 1998. [1999]
- ↑ a b Priszter Szaniszló: Növényneveink: A magyar és a tudományos növénynevek szótára. Budapest: Mezőgazda. 348. o. ISBN 963 9121 22 3 1998. [1999]
- ↑ Priszter Szaniszló: Növényneveink: A magyar és a tudományos növénynevek szótára. Budapest: Mezőgazda. 395. o. ISBN 963 9121 22 3 1998. [1999]
- ↑ Priszter Szaniszló: Növényneveink: A magyar és a tudományos növénynevek szótára. Budapest: Mezőgazda. 434. o. ISBN 963 9121 22 3 1998. [1999]
- ↑ Priszter Szaniszló: Növényneveink: A magyar és a tudományos növénynevek szótára. Budapest: Mezőgazda. 435. o. ISBN 963 9121 22 3 1998. [1999]
- ↑ Priszter Szaniszló: Növényneveink: A magyar és a tudományos növénynevek szótára. Budapest: Mezőgazda. 475. o. ISBN 963 9121 22 3 1998. [1999]
- ↑ Priszter Szaniszló: Növényneveink: A magyar és a tudományos növénynevek szótára. Budapest: Mezőgazda. 390. o. ISBN 963 9121 22 3 1998. [1999]
- ↑ Priszter Szaniszló: Növényneveink: A magyar és a tudományos növénynevek szótára. Budapest: Mezőgazda. 363. o. ISBN 963 9121 22 3 1998. [1999]
- ↑ Priszter Szaniszló: Növényneveink: A magyar és a tudományos növénynevek szótára. Budapest: Mezőgazda. 459. o. ISBN 963 9121 22 3 1998. [1999]
- ↑ Priszter Szaniszló: Növényneveink: A magyar és a tudományos növénynevek szótára. Budapest: Mezőgazda. 473. o. ISBN 963 9121 22 3 1998. [1999]
- ↑ Priszter Szaniszló: Növényneveink: A magyar és a tudományos növénynevek szótára. Budapest: Mezőgazda. 387. o. ISBN 963 9121 22 3 1998. [1999]
- ↑ Priszter Szaniszló: Növényneveink: A magyar és a tudományos növénynevek szótára. Budapest: Mezőgazda. 523. o. ISBN 963 9121 22 3 1998. [1999]
- ↑ a b Priszter Szaniszló: Növényneveink: A magyar és a tudományos növénynevek szótára. Budapest: Mezőgazda. 539. o. ISBN 963 9121 22 3 1998. [1999]
Források és ajánlott irodalom
[szerkesztés]- Podani János: A szárazföldi növények evolúciója és rendszertana
- Tuba Zoltán–Szerdahelyi József–Engloner Katalin–Nagy János: Botanika II. – Rendszertan
- Borhidi Attila: A zárvatermők fejlődéstörténeti rendszertana
- Bagi István: A zárvatermő növények rendszerének kompediuma
- Siegfried Danert, Peter Hanelt, Johannes Helm, Joachim Kruse, Jürgen Schultze-Motel: Urania Növényvilág: Magasabbrendű növények II. Fordította: Horánszky András és Stohl Gábor. Szakmailag ellenőrizte: Simon Tibor. 1976 (első kiadás, ISBN 963 280 083 4), 1981 (második, változatlan kiadás, ISBN 963 281 004 X). Budapest: Gondolat Kiadó. 371–372. o.
- Hortobágyi Tibor: Növényrendszertan
- Soó Rezső: Fejlődéstörténeti növényrendszertan
- BiolLex: Biológiai lexikon I. (A–F). Főszerk. Straub F. Brunó. Budapest: Akadémiai. 1975. 329. o. ISBN 963-05-0530-4