Okcitánok
Okcitánok | |||||||||||
Okcitánia | |||||||||||
Teljes lélekszám | |||||||||||
15 000 000 | |||||||||||
Lélekszám régiónként | |||||||||||
| |||||||||||
Nyelvek | |||||||||||
okcitán | |||||||||||
Vallások | |||||||||||
kereszténység, iszlám, zsidó vallás | |||||||||||
Rokon népcsoportok | |||||||||||
spanyolok, katalánok, baszkok |
Okcitánok[1][2] (okcitánul los occitans), újlatin nyelvű népcsoport a Földközi-tenger északnyugati részén. Főként Franciaország déli részén élnek, de az ezzel határos területeken a szomszédos országokban is, Spanyolország északkeleti és Olaszország északnyugati részén. E területeket együtt Okcitánia néven emlegetnek.
A zónának saját okcitán kultúrája van és saját nyelvüket beszélik, egyes források szerint 500 000-en mások szerint 2 000 000-an a régió 15 000 000 lakosából. Nagy többségük francia és a többi spanyol, olasz és monacói állampolgár. A történelmi Katalónia két északi tartománya okcitán kultúrájú, Val d’Aran Spanyolországban, és Fenolleda Franciaországban.
Népesség
[szerkesztés]Az összesen 15 000 000 okcitán a következőképpen oszlik meg: 12 164 938 Franciaországban, 10 194 az Aran-völgyében, Spanyolországban és 264 000 az okcitán völgyekben Olaszországban. Monacóból nincs hivatalos adat, de különböző források szerint az okcitán nyelvűek száma 5 000 - 32 000 lehet. Az utóbbi három évtizedben a körzetet a fiatalok kivándorlása jellemezte, aminek a fő oka a munkalehetőségek hiánya ebben az főleg mezőgazdasági zónában. A bevándorlók főleg észak-európaiak és franciák (legtöbb párizsi), akik nyugdíjazáskor a meleg, napos vidéken telepednek le. Okcitániában a lakosság 20%-a nem helyi származású, de ez a szám Provence-ban több mint 30%.
A legjelentősebb okcitán lakosság Marseille-ben (807 071), Toulouse-ban (465 423), Nizza-ban (375 892), Bordeaux-ban(218 948) és Montpellier-ben (244 300) van. Meg kell említeni La Gàrdia enklávét Calabriában, Olaszországban, amelyet Okcitániához számolnak a számottevő okcitán nyelvű lakossága miatt. További helyek, ahova jelentős okcitán bevándorlás volt: San Sebastian, Baszkföld (1900-as évek elejére beolvadtak); Heilbronn környéke, Baden-Württemberg, Németország; Argentína; Uruguay; további latin-amerikai országok; Idaho és Oregon, USA. Ezek közül néhány helyen még élnek emberek, akik beszélik az okcitánt.
A nyelv
[szerkesztés]Mivel Okcitánia egy nagy területet foglal el és az okcitán nyelvoktatáshoz a lakosság többsége nem jut hozzá, a nyelveben lényeges táji eltérések vannak. Az észak-okcitán, a limousin, auvergnat és vivaro-alpin dialektusokat, dél-okcitán a languedoc és provanszál dialektusokat, míg a gascon vagy nyugati-okcitán a landes, béarnais és kelet-gascon (az aránit beleértve) dialektusokat foglalja magába. A különböző dialektusok beszélői a következőképpen oszlanak meg: auvergnat 1 361 000 Franciaországban, gascon 435 000 Franciaországban és 6 300 Spanyolországban, 2 486 000 languedoc Franciaországban, 11 000 limousin Franciaországban, 5 400 Monacóban, 164 000 az okcitán völgyekben Olaszországban és egy ismeretlen számú provanszál Franciaországban.
A XIX. század végén dolgozni kezdtek a nyelv egységesítésén és Joseph Roumanille Mistral, Frédéric Mistral és Felibritge létrehozták az első egységes (mistrali) helyesírást ami a provanszáli dialektuson alapszik. Jelenleg a legelterjedtebben használt útmutató a klasszikus "alibertina" amit Louis Alibert dolgozott ki a középkori okcitán alapján. Ezt a változatot támogatja az Okcitán Tanulmányok Intézete és az Okcitán Nyelv Tanácsa is. A francia nyelv bevezetésével mint egységes oktatási nyelv, 1880-ban megszűntek a csak okcitán nyelven oktató iskolák és ma az okcitánt rusztikus nyelvnek tartják mivel leginkább az idősebb nemzedék, falusi környezetben őrizte meg.[3] Hivatalosan védett nyelvként csak Val d'Aran-ban van elismerve ahol a lakosság 62%-a beszéli a nyelvet. Az olasz állam védett nyelvvé nyilvánította, míg a francia egy javaslatot tett erre, de még nem kapott törvényes státuszt.
Az Okcitániában beszélt nyelvek az okcitán mellett, Franciaországban a francia, arab és berber, a spanyol és katalán Val d'Aran, Spanyolországban valamint olasz az okcitán völgyekben Olaszországban és Monacóban.
Történelem
[szerkesztés]Okcitánia már az őskor óta lakott volt, olyan fontos településekkel mint Las Caus, Las Combarèlas, Les Eyzies-de-Tayac-Sireuil, Font de Gaume, Le Mas-d’Azil stb. Később a ligurok, ibérek és végül kelták foglalták el, akiknek legfontosabb törzse a gallok voltak. Gallia romanizálásával a II. században Okcitániában is bevezették a latin nyelvet. 475-ben a vizigótok hoznak létre egy államot amely a frank Gallia és a provanszáli Gallia közti megosztottsághoz vezet, és ugyanakkor szorosabb kulturális kapcsolatokhoz a római Narbonesa és Terraconense tartományokkal.
A középkorban a kiemelkedő volt az okcitán kultúra, főleg a trubadúr művészet formájában. De ez volt a vég kezdete, mivel a francia királyság a XIII. századi területi igényei az egész Okcitániára kihatással voltak. Ez vezetett a Muret-i csatához, amiben úgy a katalánoknak mint a franciáknak érdekük fűződött Okcitánia uralásához. A XIII. században a francia monarchia lassanként bekebelezte az összes okcitán területet. Ettől kezdve egyre fokozódik az okcitán nyelv elnyomása és helyettesítése a franciával, amit a francia forradalom csak felerősít.
A XX. században az okcitán nyelv kisebbségi volta csak erősödik és a második világháború csak fokozza a francia nemzetiségi érzelmeket.
Vallás
[szerkesztés]Az okcitánok nagy többsége (75-90%) római-katolikus keresztény,[4] de jelentős iszlám közösség van és valamennyi protestáns és zsidó vallású is. Az ország kereszténységének hitében központi helyet foglal el a Lourdes-i szentély, Szűz Mária jelenésének színhelye. A középkorban a katharizmusnak fontos szerepe volt Okcitániában.
Gasztromómia
[szerkesztés]Az okcitán konyha a mediterrán konyha része de tartalmaz katalán és olasz jellegzetességeket is. A körzet nagy kiterjedése miatt úgy a táj mint a konyha, nagy változatosságot mutat. Tartalmazza a mediterrán konyha és ízek alapvető elemeit mint hús, hal, zöldség és olívaolaj, és ugyanakkor az atlanti konyháét is mint sajtok, pástétomok, tejszín, vaj és általában a nagyobb fűtőértékű étkezés.
Néhány jól ismert földközi-tengeri étel, a ratatouille, az aioli, a bouillabaisse ,a golçat pan (kenyér olívaolajjal), saláták valamint olajbogyó és bor alapú termékek. Jellemző az aromás fűszernövények használata, mint a petrezselyem, rozmaring, kakukkfű, oregánó és bazsalikom.
Híres okcitánok
[szerkesztés]- Auguste Comte, a pozitivizmus megalapítója és a szociológia egyik kezdeményezője
- Frédéric Bazille, impresszionista festő;
- Frédéric Mistral, okcitánista és okcitán nyelvű író, 1904. évi irodalmi Nobel-díjas
- Jean Dausset, immunologus orvos, egyetemi tanár 1980. évi orvosi Nobel-díjas
- Jean Jaurès, szocialista politikus
- Michel de Montaigne, reneszánsz gondolkodó és politikus
- Pierre Bec, költő és nyelvész
- Peire Godolin költő
- VI. Raymond, Toulouse és Nîmes grófja;
- Robert Lafont, nyelvész, történész, költő, író, drámaíró, kulturális aktivista és politikus;
- San Roque, a pestis fertőzöttek gyógyításának szentelte magát
- Georges Pompidou, Francia Köztársaság elnöke 1969-1974
- Jean-Henri Fabre, entomologus
- Bernadette Soubirous, a Lourdes-i csoda eredete
Jegyzetek
[szerkesztés]Fordítás
[szerkesztés]- Ez a szócikk részben vagy egészben az Occitans című katalán Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.