Belozerskas
Belozerskas Белозерск | |
---|---|
![]() ![]() | |
![]() | |
Laiko juosta: (UTC+4) | |
Valstybė | ![]() |
Sritis | ![]() |
Rajonas | Belozersko rajonas |
Gyventojų | 9 616 |
Altitudė | 130 m |
![]() |
Belozerskas |
Belozerskas (rus. Белозерск) – miestas Rusijoje, Vologdos srityje, Belojės ežero pietinėje pakrantėje; rajono centras. Keliai į Čerepovecą, Vologdą, Babajevą, laivų prieplauka (praeina Baltijos–Volgos vandens kelias). Medienos apdirbimo, maisto (aliejaus, žuvies) pramonė, žvejyba. Veikia krašto muziejus[1].
Belozerskas yra Hanzos sąjungos narys. Yra 1487 m. pastatytas kremlius su Spaso–Viešpaties Persimainymo soboru (1670 m.), 1553 m. Dievo Motinos Ėmimo į Dangų cerkvė, 1787 m. Viešpaties Apsireiškimo cerkvė, 1696 m. medinė Pranašo Elijo cerkvė, 1723 m. Maloningojo Spaso cerkvė, XIX a. statiniai.
Istorija
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]Belozerskas – vienas seniausių Rusijos miestų. Šaltiniuose minimas nuo 862 m. (Būtųjų laikų pasakojime) kaip Beloozeras (Белоозеро). Tada miestas buvo šiaurinėje ežero pakrantėje, ties dabartiniu Kisnemos kaimu. Šaltinyje rašoma, kad miesto valdovu tapęs Riuriko brolis Sineusas. X a. Belozerskas perkeltas prie Šeksnos ištakų. 1238 m. miestas tapo kunigaikštystės centru, vystyta prekyba, amatai. 1352 m. Belozerskas apleistas dėl maro ir įkurtas 17 km į vakarus, dabartinėje vietoje. 1370 m. tapo Maskvos didžiosios kunigaikštystės valda. 1486 m. tapo apskrities centru, Ivano III nurodymu įkurtas kremlius. Miestas labiausiai klestėjo XV–XVI a.: čia kirtosi svarbūs prekybiniai keliai, statytos cerkvės. Vėliau Belozersko reikšmė sumenko. Miestas buvo svarbus statant Volgos–Baltijos kanalą, suklestėjo medienos pramonė. Rusijos imperijos metais miestas buvo Naugardo gubernijos Belozersko apskrities centras.
-
Medinė Pranašo Elijo cerkvė (1978 m.)
-
Dievo Motinos Ėmimo į Dangų cerkvė
-
Belozerskas 1909 m.
-
Miesto gatvė
Šaltiniai
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]- ↑ Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 56