Adenozīntrifosforskābe
Adenozīntrifosforskābe | |
---|---|
![]() Adenozīntrifosfāta jona struktūrformula ![]() ![]() ATF molekulas modeļi | |
Citi nosaukumi |
9-β-D-ribofuranoziladenīn-5'-trifosfāts 9-β-D-ribofuranozil-6-aminopurīn-5'-trifosfāts |
CAS numurs | 56-65-5 |
Ķīmiskā formula | C10H16N5O13P3 |
Molmasa | 507,18 g/mol |
Blīvums | dinātrija sālim 1040 kg/m3 |
Kušanas temperatūra | 187 °C (dinātrija sālim) |
Viršanas temperatūra | sadalās |
Šķīdība ūdenī | ~5 g/100 ml (20 °C) |
Adenozīntrifosforskābe vai, kā bioķīmijā pieņemts, adenozīntrifosfāts (ATF), ir nukleotīds ar ļoti lielu nozīmi dzīvo organismu vielmaiņā. Tas ir universāls enerģijas avots organismos noritošajiem bioķīmiskajiem procesiem. Ķīmiski ATF ir adenozīna un trifosforskābes esteris. Adenozīns savukārt ir purīna bāzes adenīna un ogļhidrāta ribozes savienojums (tos saistošo ķīmisko saiti sauc par glikozīdsaiti).
Vēsture
[labot šo sadaļu | labot pirmkodu]Adenozīntrifosforskābi atklāja Karls Lomans 1929. gadā[1], bet 1941. gadā vācu bioķīmiķis Fricis Alberts Lipmanis pierādīja, ka ATF ir galvenais enerģijas pārnesējs šūnā.[2]
Īpašības
[labot šo sadaļu | labot pirmkodu]ATF pieder pie tā saucamajiem makroerģiskajiem savienojumiem. Tas satur fosfātsaites, kuras hidrolizējoties atbrīvo ievērojamu daudzumu enerģijas. Hidrolizējoties adenozīntrifosforskābei, atšķeļas 1 vai 2 fosforskābes atlikumi un izdalās 40—60 kJ/mol liels enerģijas daudzums.
Radusies enerģija var tikt patērēta dažādos bioķīmiskos procesos — sarežģītu organisko molekulu sintēzēm, muskuļu saraušanās nodrošināšanai un citur.
Biosintēze
[labot šo sadaļu | labot pirmkodu]Organismā ATF veidojas, adenozīndifosforskābei (ADF) pievienojoties fosforskābei (to sauc par fosforilēšanos).
- ADF + H3PO4 + enerģija → ATF + H2O
Viens no fosforilēšanās veidiem ir oksidatīvā fosforilēšanās, kad reakcijā tiek patērēta citu vielu oksidēšanās enerģija.
ATF izmantošanas veidi ir 1) ķīmiskais darbs, kad molekula piegādā enerģiju citu molekulu sintēzei šūnā; 2) transporta darbs, kad molekula tiek cauri plazmatiskajai membrānai; 3) mehāniskais darbs, kad molekula piegādā enerģiju, lai kontrakcētu muskuļus, vicas un skropstiņas kustinātu un citos veidos iekustinātu šūnas daļas[3];
Cilvēka organismā ATF molekula tiek patērēta vidēji 1 minūtes laikā, pēc tam izveidojusies ADF atkal tiek fosforilēta par ATF. Šis nepārtrauktais cikls ir visas vielmaiņas pamatā. Galvenokārt ATF dzīvajās šūnās tiek sintezēta uz mitohondriju membrānām.
Atsauces
[labot šo sadaļu | labot pirmkodu]- ↑ Lohmann, K. (1929) Über die Pyrophosphatfraktion im Muskel. Naturwissenschaften 17, 624—625.
- ↑ Lipmann F. (1941) Adv. Enzymol. 1, 99-162.
- ↑ Silvija S. Madera. «Mācību grāmata "Bioloģija 1.daļa", 119.lpp», 2001.gads. Skatīts: 09.10.2021.
![]() |
Vikikrātuvē par šo tēmu ir pieejami multivides faili. Skatīt: adenozīntrifosforskābe |
![]() | Šis ar bioķīmiju saistītais raksts ir nepilnīgs. Jūs varat dot savu ieguldījumu Vikipēdijā, papildinot to. |
|