Leopold Heyrovský (právny romanista)
Leopold Heyrovský | |
český právnik, univerzitný profesor | |
![]() | |
Osobné informácie | |
---|---|
Narodenie | 14. november 1852 |
České Budějovice, Rakúske cisárstvo | |
Úmrtie | 17. február 1924 (71 rokov) |
Praha, Československo | |
Národnosť | česká |
Alma mater | Karlo-Ferdinandova univerzita |
Zamestnanie | univerzitný profesor, rektor českej Univerzity Karlo-Ferdinandovej, dekan Právnickej fakulty Karlovej univerzity |
Rodičia | Adolf Heyrovský |
Príbuzní | Michal Horáček (pravnuk), Ferdinand Šimon Heyrovský (starý otec), Jan Heyrovský (strýko), Arnošt Hofbauer (zať) |
Manželka | Klára Heyrovská, rod. Hanlová |
Deti | tri dcéry: Klára, Mária a Helena, 2 synovia: Leopold Heyrovský ml., Jaroslav Heyrovský |
Dielo | |
Žánre | právnická literatúra, právno-romanistické štúdie |
Obdobie | prelom 19. a 20. storočia |
Témy | rímske právo |
Literárne hnutie | právna romanistika |
Debut | Über das Pfandrecht der Pfandleihanstalten (1875, článok) Über die rechtliche Grundlagen der leges contractus bei Rechtsgeschäften zwischen dem römischen Staat und die Privaten (1881, monografia) |
Významné práce | Dějiny a systém soukromého práva římského (1929, 7. vyd.), Římský proces civilní (1925), heslá v Ottovom slovníku náučnom |
Významné ocenenia | dvorní rada (1904)[1] |
Ovplyvnený | |
Ovplyvnil | |
Odkazy | |
![]() | Leopold Heyrovský (multimediálne súbory na commons) |
Prof. JUDr. Leopold Heyrovský st. (*14. november 1852, České Budějovice, Rakúske cisárstvo – † 17. február 1924, Praha, Československo) bol český právnik, nasledovník historickoprávnej školy[2], zakladateľ modernej českej právnej romanistiky a univerzitný funkcionár na českej Karlo-Ferdinandovej univerzite (vtedy rozdelená Karlova univerzita) v Prahe: v rokoch 1895/96 a 1903/1904 dekan a v rokoch 1908/09 rektor.[3] Zmýšľaním bol republikánom a českým národovcom, niekedy býva opisovaný ako voľnomyšlienkar.[4]
Jeho učebnica Dějiny a systém soukromého práva římského sa dočkala siedmich vydaní a výrazne napomohla tvorbe českej právnickej terminológie.[3]
Jeho synmi boli entomológ Leopold Heyrovský ml. a chemik Jaroslav Heyrovský[3].
Život
[upraviť | upraviť zdroj]Pôvod
[upraviť | upraviť zdroj]Narodil sa v roku 1852 v Českých Budějoviciach[3] do rodiny súdneho rady Adolfa Heyrovského, syna rokycanského purkmajstra Ferdinanda Šimona Heyrovského. Jeho strýko Jan Heyrovský, lesnícky odborník, bol švagrom Františka Palackého.
Štúdiá
[upraviť | upraviť zdroj]Absolvoval českobudějovické gymnázium a v roku 1872 nastúpil na právnickú fakultu (vtedy ešte nerozdelenej) Karlo-Ferdinandovej univerzity v Prahe, kde roku 1876 získal titul doktora práv.[1] Pôvodne sa orientoval najmä na civilné (rakúske) právo.[2] Po štúdiách absolvoval študijnú cestu do Mníchova a Berlína, kde navštevoval prednášky civilistu Paula von Rotha[1] či známych romanistov Theodora Mommsena, Aloisa von Brinza a Karla Georga Brunsa[3]. Práve v tomto čase sa definitívne rozhodol venovať rímskemu právu, v ktorom sa habilitoval v roku 1878 sa v Prahe s prácou na tému Über die rechtliche Grundlagen der leges contractus bei Rechtsgeschäften zwischen dem römischen Staat und die Privaten (dosl. slov. O právnych základoch leges contractus pri právnych úkonoch medzi rímskym štátom[3] a súkromníkmi, vyšla v roku 1881).[3]
Osobný život
[upraviť | upraviť zdroj]V roku 1883 sa oženil s novo-šľachtičnou Klárou Hanlovou, neterou kráľovo-hradeckého biskupa Karla Hanla, a mali spolu päť detí[2]: tri dcéry Kláru, vydanú za maliara Arnošta Hofbauera, Máriu a Helenu a dvoch synov: Jaroslava (ktorý získal nobelovú cenu za chémiu) a Leopolda (známeho entomológa).[5] Bol rodinne založený, venoval sa výchove detí a svojím liberálnejším zmýšľaním tvoril akýsi protipól svojej zbožnej manželky vychovávanej v kláštore. V pražskej spoločnosti trávil čas len zriedkavo, navštevoval kaviareň Union, kde sa stretával s kolegami a čítal noviny či knihy.[4] „Jeho jedinou mimo akademickou funkciou bolo členstvo v kuratóriu Moderní Galerie, ktorá zhromažďovala (vtedy) súčasné české a nemecké umelecké diela“.[1]
Pedagogická činnosť
[upraviť | upraviť zdroj]Po rozdelení univerzity na českú a nemeckú, sa v roku 1882 stal prvým (najprv mimoriadnym, od roku 1890 riadnym) profesorom rímskeho práva na českej právnickej fakulte.[3] Na účely výučby vydal v roku 1886 prvú po česky písanú učebnicu rímskeho práva Instituce římského práva, ktorá neskôr vychádzala v prepracovanej a rozšírenej podobe pod názvom Dějiny a systém soukromého práva římského (7. vydanie vyšlo posmrtne v roku 1929 s úpravami Jana Vážneho a Otakara Sommera). Učebnica sa odpútala od klasickej pandektistickej náuky[1] a predstavovala historicko-dogmatické dielo[3], ktoré je česko-slovenskej romanistiskej a civilistickej literatúre citované dodnes. Oproti pôvodným Inštitúciám však boli Dějiny a systém písané o čosi zložitejšie, podrobnejšie a ťažkopádnejšie, v dôsledku čoho niektorí študenti naďalej používali aj staršie vydania Inštitúcií.[1] Okrem učebníc publikoval v odborných právnych časopisoch ako Právnik, Athenaeum ši Sborník věd právních a státních. Napísal aj množstvo hesiel do Ottovho slovníka náučného.[3] V cudzojazyčných periodikách s výnimkou Kritische Vierteljahrschrift nepublikoval.[2] Azda i preto je (aj v porovnaní s niektorými jeho nasledovníkmi) v zahraničí pomerne neznámy.
V rokoch 1895/96 a 1903/1904 pôsobil ako dekan českej právnickej fakulty v Prahe, a v rokoch 1908/1909 ako rektor celej Karlovej univerzity.[3] Ako vyučujúci bol značne dôsledný. Snažil sa zlepšovať sociálne zázemie študentov.[2] Podľa jeho dcéry Kláry raz nechcel pre svoju chorobu presunúť termín kolokvia a pokaziť svojim študentom veľkonočné prázdniny. Rozhodol sa preto, že usporiada kolokvium vo svojom byte. Po kolokviu so štyridsiatimi študentmi omdlel a neskôr sa ukázalo, že ochorel na týfus.[4]
Dôchodok a smrť
[upraviť | upraviť zdroj]Patril medzi priateľov Tomáša G. Masaryka[5][4] a za čias Rakúsko-Uhorska podporoval samosprávu českých krajín a neskôr samostatnosť Československa[4], hoci sám politicky aktívny nebol. V roku 1918 musel načas univerzitu opustiť pre zhoršený zdravotný stav a do dôchodku definitívne odišiel z dôvodu ťažkej choroby v roku 1922.[1] Zomrel v roku 1924 v Prahe vo veku 71 rokov.[3] Bol spopolnený.[4]
Dielo (výber)
[upraviť | upraviť zdroj]- Über die rechtliche Grundlagen der leges contractus bei Rechtsgeschäften zwischen dem römischen Staat und die Privaten (1881)
- umelý slov. preklad: O právnych základoch leges contractus pri právnych úkonoch medzi rímskym štátom a súkromníkmi [3]
- Dějiny a systém soukromého práva římského (pôvodne pod názvom Instituce římského práva; 1929 – 7. vydanie s úpravami Jana Vážného a Otakara Sommera)[3]
- Římský proces civilní (1925)[3]
- heslá v Ottovom slovníku náučnom[3]
Referencie
[upraviť | upraviť zdroj]- ↑ a b c d e f g SKŘEJPEK, Michal. Leopold Heyrovský. In: SKŘEJPKOVÁ, Petra (ed.). Antologie československé právní vědy v letech 1918 – 1939. Praha : Linde, 2009. ISBN 978-80-7201-750-8. S. 155 – 158.
- ↑ a b c d e VANČURA, Josef. Leopold Heyrovský: Řeč pronesená na posmrtné slavnosti pořádané universitou dne 28. března 1924. Sborník věd právních a státních, 1924, roč. 24, čís. 2, s. 121 – 129. Dostupné online [cit. 2024-06-28].
- ↑ a b c d e f g h i j k l m n o p BLAHO, Peter. Heyrovský, Leopold. In: Encyclopaedia Beliana. Zv. 5. Galb – Hir. Bratislava : Encyklopedický ústav Slovenskej akadémie vied, 2008. Dostupné online. ISBN 978-80-224-0982-7. S. 645.
- ↑ a b c d e f KOBER, Jan. Republikán a volnomyšlenkář? Složitý život Leopolda Heyrovského mezi státem, rodinou a společností. Právněhistorické studie, 2023, roč. 53, čís. 3, s. 23 – 37. ISSN 0079-4929.
- ↑ a b KORYTA, Jiří. Jaroslav Heyrovský. Praha : Melantrich, 1990. ISBN 80-7023-058-4. S. 10 – 11, 103 – 104.
Ďalšia literatúra
[upraviť | upraviť zdroj]- SKŘEJPEK, Michal. Leopold Heyrovský. In: SCHELLE, Karel, a kol. (eds.) Encyklopedie českých právních dějin. Sv. XXIII. Biografie právníků A – J. Plzeň – Ostrava : Aleš Čeněk – Key Publishing, 2022. S. 668 – 671.
- VÁŽNÝ, Jan. Profesor Dr. Leopold Heyrovský. Právny obzor, 1924, roč. 7, s. 65 – 70.
- Narodenia 14. novembra
- Narodenia v 1852
- Úmrtia 17. februára
- Úmrtia v 1924
- Českí právni romanisti
- Absolventi Právnickej fakulty Karlovej univerzity
- Rektori Karlovej univerzity
- Dekani Právnickej fakulty Karlovej univerzity
- Vyučujúci na Právnickej fakulte Karlovej univerzity
- Českí univerzitní profesori
- Českí vedeckí spisovatelia