Длака
Длака | |
---|---|
![]() Попречни пресек струке косе | |
![]() Скенирајућа електронска микроскопска слика мерино вуне (горе) и људске косе (доле) која приказује кератинске љуске | |
Детаљи | |
Систем | Покровни систем |
Идентификатори | |
Латински | capillum |
MeSH | D006197 |
TA | A16.0.00.014 |
TH | H3.12.00.3.02001 |
FMA | 53667 |
Анатомска терминологија |
Длаке су негранате, цилиндричне, рожнате творевине коже многих врста сисара.
Оне излазе из епидерма, иако израстају из фоликула који су смјештени дубље, у дерму. Иако много других организама, поготово инсеката, имају влакнасте израслине, оне се не сматрају длакама. Такве „длаке“ (трихоми) постоје и код биљака. Израслине те врсте код зглавкара, као што су инсекти и пауци, називају се чекиње. Све длаке на тијелу сисара чине крзно (једино постоји та разлика у српском језику да се длаке људи не називају крзном, јер је то израз резервисан за животиње, док се за људске длаке користи термин коса или, једноставно, длаке). Постоје и неке врсте мачака, паса и мишева који имају мало или уопште немају крзно. Код неких врста, крзно постоји само у неким раздобљима живота.
Основни градивни материјал длаке је кератин. Кератини су бјеланчевине, дугих ланаца (полимери) аминокиселина.
Коса
[уреди | уреди извор]Коса је израз који се користи за све длаке које расту на глави човјека.
Људска коса може порасти много дуже него код већине сисара а длаке су распоређене гушће него на остатку тијела. Просјечно људско тјеме има око 100.000 фоликула. Током живота из једне фоликуле може израсти 20 различитих власи.
Раст и развој длака на тијелу
[уреди | уреди извор]На различитим дијеловима људског тијела расту различите врсте длака. Од дјетињства према старости, длаке могу да покривају цијело тијело, осим дијелова као што су усне, дланови, пупак, табани и неки спољашњи дијелови гениталија, без обзира на пол и расу. Густина длака је различита у зависности од појединца.
Растући ниво мушких хормона (андрогена) у пубертету узрокује трансформацију малих длачица у стидне длаке на појединим дијеловима тијела.
Еволуција
[уреди | уреди извор]Длака води своје порекло од заједничког претка сисара, синапсида, пре око 300 милиона година. Тренутно је непознато у којој фази су синапсиди стекли карактеристике сисара као што су длаке на телу и млечне жлезде, пошто фосили веома ретко пружају директну евиденцију о меком ткиву. Кожни отисак стомака и доњег репа пеликозаура, вероватно Haptodus, показује да базални део синапсида носи попречне редове правоугаоних крљушти, сличних онима код модерног крокодила, тако да доба длаке логично није могло бити раније од ~ 299 ма, на основу садашњег разумевања животињске филогеније.[1] Изузетно добро очувана лобања Estemmenosuchus, терапсида из горњег перма, показује глатку кожу без длака са нечим што изгледа као жлездана удубљења,[2] иако као полу-водена врста то можда није било посебно корисно за одређивање покривача копнених врста. Најстарији неоспорни познати фосили који показују недвосмислене отиске косе су каловијани (касна средња јура) Castorocauda и неколико савремених харамијидана, оба цинодонти близу сисара, дајући старост не касније од ~220 ма на основу данашњег филогенетског разумевања ових клада.[3][4][5] Недавне студије о терминалним пермским руским копролитима сугеришу да су несисарски синапсиди из тог доба имали крзно.[6] Ако је то случај, ово су најстарији познати остаци длаке, који показују да се крзно појавило још у последњем палеозоику.
Неки модерни сисари имају посебну жлезду испред сваке очне празнине која се користи за чишћење крзна, а назива се хардерова жлезда. Отисци ове структуре налазе се у лобањи малих раних сисара попут Morganucodon, али не и код њихових цинодонтних предака, као што је Thrinaxodon.[7]
Длаке крзна код савремених животиња су све повезане са нервима, па крзно служи и као предајник за сензорни унос. Крзно је могло еволуирати из сензорне длаке (бркови). Сигнали из овог сензорног апарата се тумаче у неокортексу, делу мозга који се значајно проширио код животиња као што су Morganucodon и Hadrocodium.[8] Напреднији терапсиди су могли да имају комбинацију голе коже, бркова и крљушти. Потпуно крзно вероватно није еволуирала све до терапсидно-сисарске транзиције.[9] Напреднији, мањи терапсиди су могли да имају комбинацију длаке и љуске, комбинацију која се још увек налази код неких модерних сисара, као што су глодари и опосум.[10]
Велика интерспецифична варијабилност величине, боје и микроструктуре длаке често омогућава идентификацију врста на основу појединачних филамената длаке.[11][12]
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ Niedźwiedzki, Grzegorz; Bojanowski, Maciej (јул 2012). „A Supposed Eupelycosaur Body Impression from the Early Permian of the Intra-Sudetic Basin, Poland”. Ichnos. 19 (3): 150—155. S2CID 129567176. doi:10.1080/10420940.2012.702549.
- ^ Kardong, K.V. (2002): Vertebrates: Comparative anatomy, function, evolution. 3rd Edition. McGraw-Hill, New York
- ^ Q. Ji; Z-X Luo; C-X Yuan; Tabrum, A. R. (фебруар 2006). „A Swimming Mammaliaform from the Middle Jurassic and Ecomorphological Diversification of Early Mammals”. Science. 311 (5764): 1123—7. Bibcode:2006Sci...311.1123J. PMID 16497926. S2CID 46067702. doi:10.1126/science.1123026. See also the news item at „Jurassic "Beaver" Found; Rewrites History of Mammals”. Архивирано из оригинала 22. 9. 2012. г. Приступљено 12. 8. 2012.
- ^ „Jurassic squirrel's secret is out”. The Hindu. 9. 8. 2013. Приступљено 29. 6. 2016.
- ^ Meng, Qing-Jin; Grossnickle, David M.; Di, Liu; Zhang, Yu-Guang; Neander, April I.; Ji, Qiang; Luo, Zhe-Xi (2017). „New gliding mammaliaforms from the Jurassic”. Nature. 548 (7667): 291—296. Bibcode:2017Natur.548..291M. PMID 28792929. S2CID 205259206. doi:10.1038/nature23476.
- ^ Bajdek, Piotr (2015). „Microbiota and food residues including possible evidence of pre-mammalian hair in Upper Permian coprolites from Russia”. Lethaia. 49 (4): 455—477. doi:10.1111/let.12156.
- ^ Lingham-Soliar, Theagarten (2014). The vertebrate integument, Vol I. Berlin, Heidelberg: Springer Berlin Heidelberg. стр. 211—212. ISBN 978-3-642-53748-6.
- ^ Rowe, T. B.; Macrini, T. E.; Luo, Z.-X. (19. 5. 2011). „Fossil Evidence on Origin of the Mammalian Brain”. Science. 332 (6032): 955—957. Bibcode:2011Sci...332..955R. PMID 21596988. S2CID 940501. doi:10.1126/science.1203117.
- ^ Ruben, J.A.; Jones, T.D. (2000). „Selective Factors Associated with the Origin of Fur and Feathers”. Am. Zool. 40 (4): 585—596. doi:10.1093/icb/40.4.585
.
- ^ Plower, R.P. (1897). An introduction to the study of mammals living and extinct. New York: Cornell University Library. стр. 11. Приступљено 8. 6. 2012. „Flat scutes, with the edges in apposition, and not overlaid, clothe both surfaces of the tail of the beaver, rats, and others of the same order, and also of some insectivores and marsupials.”
- ^ Teerink, BJ (2003). Hair of West European Mammals: Atlas and Identification Key. Cambridge University Press. стр. 224. ISBN 9780521545778.
- ^ Toth, Maria (29. 12. 2017). Hair and fur atlas of Central European mammals. Pars Ltd. стр. 307. ISBN 978-963-88339-7-6. Приступљено 8. 7. 2019.
Литература
[уреди | уреди извор]- Iyengar, B. (1998). „The hair follicle is a specialized UV receptor in human skin?”. Bio Signals Recep. 7 (3): 188—194. PMID 9672761. S2CID 46864921. doi:10.1159/000014544.
- Jablonski, N.G. (2006). Skin: a natural history
. Berkeley, CA: University of California Press.
- Rogers, Alan R.; Iltis, David; Wooding, Stephen (2004). „Genetic variation at the MC1R locus and the time since loss of human body hair”. Current Anthropology. 45 (1): 105—108. doi:10.1086/381006.
- Tishkoff, S. A.; Dietzsch, E.; Speed, W.; Pakstis, A. J.; Kidd, J. R.; Cheung, K.; Bonne-Tamir, B.; Santachiara-Benerecetti, A. S.; et al. (1996). „Global patterns of linkage disequilibrium at the CD4 locus and modern human origins”. Science. 271 (5254): 1380—1387. Bibcode:1996Sci...271.1380T. PMID 8596909. S2CID 4266475. doi:10.1126/science.271.5254.1380.
- Genetics Home Reference. „Is hair color determined by genetics?” (на језику: енглески). US National Library of Medicine. Приступљено 10. 5. 2020.
- Pennisi, Elizabeth (1. 6. 2014). „The Genetics of Blond Hair” (на језику: енглески). Science Magazine. Приступљено 10. 5. 2020.
- Branicki, Wojciech; Liu, Fan; van Duijn, Kate; Draus-Barini, Jolanta; Pośpiech, Ewelina; Walsh, Susan; Kupiec, Tomasz; Wojas-Pelc, Anna; Kayser, Manfred (4. 1. 2011). „Model-based prediction of human hair color using DNA variants”. Human Genetics. 129 (4): 443—454. PMC 3057002
. PMID 21197618. doi:10.1007/s00439-010-0939-8
.
- Farthmann, B.; Schmitz, S.; Krasagakis, K.; Orfanos, C. E. (1997). „Photoprotection by Total Melanin Content and Pigment Phenotype (Eumelanin, Pheomelanin) in Human Melanoma Cell Lines”. Skin Cancer and UV Radiation. стр. 181—185. ISBN 978-3-642-64547-1. doi:10.1007/978-3-642-60771-4_21.
- Kumar, Anagha Bangalore; Shamim, Huma; Nagaraju, Umashankar (2018). „Premature graying of hair: Review with updates”. International Journal of Trichology. 10 (5): 198—203. PMC 6290285
. PMID 30607038. doi:10.4103/ijt.ijt_47_18.
- Schlessinger, Daniel I.; Schlessinger, Joel (јануар 2020). „Biochemistry, Melanin”. StatPearls Publishing. PMID 29083759. Приступљено 22. 5. 2020.
- Sturm, R. A. (15. 4. 2009). „Molecular genetics of human pigmentation diversity”. Human Molecular Genetics. 18 (R1): R9—R17. PMID 19297406. doi:10.1093/hmg/ddp003
.
- Santos Nogueira, Ana Carolina; Joekes, Ines (мај 2004). „Hair color changes and protein damage caused by ultraviolet radiation”. Journal of Photochemistry and Photobiology B: Biology. 74 (2–3): 109—117. PMID 15157906. doi:10.1016/j.jphotobiol.2004.03.001.
- Robbins, Clarence R. (2012). Chemical and Physical Behavior of Human Hair. стр. 315—17. ISBN 9783642256103. Приступљено 22. 5. 2020.
- „Change in Hair Pigmentation in Children from Birth to 5 Years in a European Population (Longitudinal Study)”. Forensic Science Communications. Архивирано из оригинала 2014-03-20. г. Приступљено 2014-03-19.
- Kenny EE, Timpson NJ, Sikora M, Yee MC, Moreno-Estrada A, Eng C, Huntsman S, Burchard EG, Stoneking M, Bustamante CD, Myles S (мај 2012). „Melanesian blond hair is caused by an amino acid change in TYRP1”. Science. 336 (6081): 554. Bibcode:2012Sci...336..554K. PMC 3481182
. PMID 22556244. doi:10.1126/science.1217849.
- Ito, S.; Wakamatsu, K. (2011). „Diversity of human hair pigmentation as studied by chemical analysis of eumelanin and pheomelanin”. Journal of the European Academy of Dermatology and Venereology. 25 (12): 1369—1380. PMID 22077870. S2CID 5121042. doi:10.1111/j.1468-3083.2011.04278.x.
- „Scientists question whether rare reds are headed for extinction”. Azcentral.com. 2005-05-05. Архивирано из оригинала 11. 05. 2023. г. Приступљено 2012-04-03.
- „Michigan twins featured in book about rare red hair”. MLive.com. 3. 11. 2009. Приступљено 2012-04-03.
- Juangbhanich C, Nitidanhaprabhas P, Sirimachan S, Areekul S, Tanphaichitr VS (јун 1991). „Vitamin B12 deficiency: report of a childhood case”. J Med Assoc Thai. 74 (6): 348—54. PMID 1744541.
- Weir, Sarah B. (2012-10-02). „Why does hair turn grey?”. Yahoo! Lifestyle UK. Архивирано из оригинала 2012-10-07. г. Приступљено 2012-11-10.
- James, William; Berger, Timothy; Elston, Dirk (2005). Andrews' Diseases of the Skin: Clinical Dermatology (10th изд.). Saunders. ISBN 978-0-7216-2921-6.
- „Premature Graying: Reasons, Options”. WebMD.
- Burford, Michelle (6. 8. 2009). „Gray Hair Myths and Facts”. AOL Health. Архивирано из оригинала 6. 8. 2009. г. Приступљено 6. 8. 2009.
- Copping, Jasper (30. 9. 2012). „Grey hair 'less prevalent than previously thought'”. The Telegraph. Приступљено 22. 1. 2017.
- Giana, Bosa. „What Causes Hair To Go White? Let Us Find The Exact Reasons”. gaizupath.com. Приступљено 16. 2. 2017.
- Alice Klein (6. 6. 2020). „Grey hairs sometimes regain their colour when we feel less stressed”. New Scientist.
- Ayelet Rosenberg; et al. (19. 5. 2020). „Human Hair Graying is Naturally Reversible and Linked to Stress”. bioRxiv. S2CID 218764733. doi:10.1101/2020.05.18.101964.
Спољашње везе
[уреди | уреди извор]- How to measure the diameter of your own hair using a laser pointer
- Instant insight outlining the chemistry of hair from the Royal Society of Chemistry
- PUIU, TIBI (2018-08-23). „How fast hair grows, and other hairy science”. ZME Science (на језику: енглески). Приступљено 2018-08-30.