Анрі Го
Анрі Го | |
---|---|
Henri Gault | |
Народився | 4 листопада 1929 Пасі-сюр-Ер |
Помер | 9 липня 2000 (70 років) Сен-Сюльпіс-ан-Паре ·інфаркт міокарда |
Поховання | Сен-Сюльпіс-ан-Паре |
Громадянство | ![]() |
Національність | француз |
Діяльність | журналіст, репортер, письменник |
Alma mater | Ліцей Карно в Парижі, Сорбонна |
Знання мов | французька |
Заклад | Le Point, Jours de Franced, Minuted і Paris Match |
Напрямок | ресторанна критика (один з засновників гіда «Го-Мійо») |
Magnum opus | «À voir et à manger» |
Анрі́ Го (фр. Henri Gault; нар. 4 листопада 1929, Пасі-сюр-Ер — † 9 липня 2000, Сен-Сюльпіс-ан-Паре) — французький ресторанний критик, журналіст, репортер, письменник, один із засновників впливового французького путівника «Го-Мійо», який оцінює рейтинги ресторанів, вин, бутіків. Йому належить термін «nouvelle cuisine» (нова кухня).
Перш ніж стати журналістом, Анрі Го вивчав медицину, кинувши її в 1951 році. Працював три роки в Африці.
1956 року почав працювати у часописі «Paris-Presse» в юридичній редакції. Одночасно писав гастрономічні хроніки для журналів «Le Point», «Jours de France», тижневиків «Paris Match» і «Minute».[2]. 1963 року він опублікував збірку цих хронік під назвою «Побачити і з'їсти» («À voir et à manger»).
Працюючи в «Paris-Presse», познайомився з репортером Крістіаном Мійо. Колеги зблизились на кулінарній темі. Низка їхніх статей під рубрикою «Прогулянки у вихідні» здобувала дедалі більшої популярності. 1962 року вони опублікували гід під назвою «Le Guide Juillard», а в 1965 разом з Андре Гайо (Gayot) заснували путівник Го-Мійо, який згодом став одним із найвпливовіших французьких путівників, що оцінює рейтинги ресторанів, вин, бутіків.
1985 року через розбіжності в політичних поглядах з Крістіаном Мійо (обидва були правих поглядів, але Анрі був більш радикальним) припинив з ним співробітництво і почав працювати самостійно над низкою книг, описав свої подорожі по Європі.
Анрі Го помер від серцевого нападу 9 липня 2000. Похований в Сен-Сюльпіс-ан-Паре.
- À voir et à manger (передмова d'Antoine Blondin), René Julliard, 1963
- У співавторстві з Крістіаном Мійо :
- Guide Julliard de Bruxelles René Julliard , 1965
- Guide Julliard des environs de Paris René Julliard, 1966
- Guide Julliard de New York Boston, Chicago, Los Angeles, New Orleans, San Francisco et Montréal René Julliard , 1967
- Guide Julliard de Paris René Julliard , 1963, 1967
- La Tunisie (Avec la collaboration d'Yves Bridault ; Photos Jean-Michel Sakka), 1968
- Guide Julliard de l'Irlande (avec la collab. de J.L. Perret) René Julliard , 1969
- Guide gourmand de la France) Hachette, 1970
- Guide Italie 900 restaurants et hôtels Jour-Azur , 1979
- Guide France 1985 Jour-Azur, 1984
- Guide Italie Jour-Azur, 1984
- Le vin 1993 — guide Gault et Millau Médiazur, 1992
- Guide Julliard du monde 1, Les mers du sud, René Julliard , 1968
- Guide Julliard de l'Europe René Julliard, 1964
- Guide de Paris amoureux Tchou, 1969
- Guide des restaurants étrangers de Paris, Gault Millau, 1995
[[:Національна_бібліотека_Франції|Bibliothèque_nationale_de_France]]_[http://data.bnf.fr/ark:/12148/cb11904352w_BNF]:_платформа_відкритих_даних _—_2011. [[d:Track:Q19938912]][[d:Track:Q54837]][[d:Track:Q193563]]
- Сайт Gault & Millau [Архівовано 24 листопада 2015 у Wayback Machine.] (фр.).
- Henri Gault. The Frenchman who discovered nouvelle cuisine [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.](англ.)
|