Барто Агнія Львівна
Агнія Барто | ||||
---|---|---|---|---|
рос. Агния Барто | ||||
![]() | ||||
Ім'я при народженні | Гетель Ле́йбівна Во́лова | |||
Народилася | 4 (17) лютого 1901 Ковно | |||
Померла | 1 квітня 1981 (80 років) Москва | |||
Поховання | Новодівичий цвинтар | |||
Громадянство | ![]() | |||
Національність | євреї | |||
Місце проживання | Vorontsovo Poled Єкатеринбург Lavrushinsky Laned Dolgorukovskaya Streetd Sadovaya-Triumfalnaya Streetd Sadovaya-Karetnaya Streetd Malaya Nikitskaya Streetd | |||
Діяльність | дитячий письменник | |||
Сфера роботи | поезія | |||
Заклад | Маяк | |||
Мова творів | російська | |||
Роки активності | з 1925 | |||
Жанр | поезія і сценарій | |||
Членство | СП СРСР | |||
Родичі | Tamara Dembod | |||
У шлюбі з | Andrey Shcheglyayevd і Pavel Nikolaevič Bartod | |||
Премії | ![]() ![]() | |||
| ||||
![]() | ||||
Агні́я Льві́вна Барто́ (рос. Агния Львовна Барто, *4 (17) лютого 1901, Ковно — †1 квітня 1981, Москва) — російська радянська дитяча поетеса, прозаїк, драматург.
Агнія Барто народилася в місті Ковно (Литва). Навчалася у гімназії, де під впливом творчості Ахматової та Маяковського почала писати власні вірші. Паралельно з навчанням в гімназії займалася в хореографічному училищі. Справжнє ім'я письменниці — Гетель Лейбівна Волова. Змінила ім'я, коли вийшла в перший раз заміж. Чоловіком поетеси став поет Павло Барто, спільно з яким Агнія написала три вірші …
Друкувалась з 1925 року. Лаконізм, яскрава образність — характерні риси найкращих її творів («Вірші дітям», Сталінська премія, 1950).
Автор декількох кіносценаріїв (картини «Підкидьок» (1939), «Слон і мотузочок» (1945), «Альоша Птіцин виробляє характер» (1953), «Шукаю людину» (1973, за однойменною книгою та по циклу радіопередач А. Барто на Радіо «Маяк» — про пошуки людей, які загубилися під час радянсько-німецької війни), а також до українського фільму «Справжній товариш» (1936, реж. Л. Бодик, А. Окунчиков).
Працювала в редакційній раді Детгиз і журналу «Мурзилка». Була головою секції дитячих письменників м. Москва (РСФСР).[3]
Твори Барто видані в українських перекладах Наталі Забіли, Оксани Іваненко, Марії Пригари, Грицька Бойка.
- 2279 Барто — астероїд, названий на честь поетеси[4].
- Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985.
- Стихи Агнии Барто [Архівовано 26 вересня 2018 у Wayback Machine.]
- Фільмографія (kino-teatr.ru) [Архівовано 7 червня 2013 у Wayback Machine.](рос.)
- Твори Агнії Барто на сайті Читанка [Архівовано 20 березня 2015 у Wayback Machine.]
![]() |
Це незавершена стаття про письменницю. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |