Марі Ндіай
Марі Ндіай | ||||
---|---|---|---|---|
Marie NDiaye | ||||
![]() Марі Ндіай, 2013 | ||||
Народилася | 4 червня 1967 (57 років) Пітів'є | |||
Громадянство | ![]() | |||
Діяльність | прозаїк, драматург, сценарист | |||
Alma mater | Ліцей Ланакаль і collège Évariste-Galoisd | |||
Мова творів | французька | |||
Роки активності | з 1985 — | |||
Жанр | роман, новела, п'єса | |||
Magnum opus | Three Strong Womend і Rosie Carped | |||
Брати, сестри | Пап Ндіайє | |||
У шлюбі з | Jean-Yves Cendreyd | |||
Нагороди | премія «Феміна» (2001), Гонкурівська премія (2009) | |||
| ||||
![]() | ||||
![]() | ||||
Марі Ндіа́й (фр. Marie NDiaye, 4 червня 1967, Пітів'є, деп. Луаре) — французька письменниця.
Батько — сенегалець, мати — француженка, викладач природничих наук. Марі виховувалася без батька, який після її народження повернувся в Африку. Почала писати прозу з 12 років, свій перший твір опублікувала у вісімнадцятирічному віці. Виступає як прозаїк та драматург, написала декілька книг для дітей.
Твори перекладено кількома мовами, п'єси йдуть у театрах різних країн світу. Останнім часом живе в Берліні. Одна з її останніх робіт — сценарій фільму Клер Дені «Білий матеріал» (2009). Роман «Три сильні жінки» (2009), у якому вона вперше звернулася до сенегальських реалій, отримав Гонкурівську премію, здобув величезну читацьку популярність й був виданий небаченим для серйозної літератури тиражем.
Мати трьох дітей. Старший брат — історик Пап Ндіайє (нар. 1965). Чоловік — письменник Жан-Ів Сандрі (нар. 1957).
- Quant au riche avenir (1985)
- Comédie classique (1988)
- La femme changée en bûche (1989)
- En famille (1991)
- Un temps de saison (1994)
- La Sorcière (1996)
- La naufragée (1999)
- Rosie Carpe (2001, премія «Феміна»)
- Tous mes amis (2004, новели)
- Autoportrait en vert (2005)
- Mon cœur à l'étroit (2007)
- Trois femmes puissantes (2009, Гонкурівська премія 2009 року)
- Y penser sans cesse (2011)
- Ladivine (2013, Велика премія журналу Madame Figaro[fr], [1] [Архівовано 30 вересня 2013 у Wayback Machine.])
- Hilda (1999)
- Providence (2001, у співавторстві з Жаном-Івом Сандрі)
- Papa doit manger (2003)
- Rien d'humain (2004)
- Les serpents (2004)
- Toute vérité (2007, у співавторстві з Жаном-Івом Сандрі)
- Les grandes personnes (2011)
- Sarrey-Strack C. Fictions contemporaines au féminin: Marie Darrieussecq, Marie Ndiaye, Marie Nimier, Marie Redonnet. Paris: L'Harmattan, 2002
- Roussos K. Décoloniser l'imaginaire: du réalisme magique chez Maryse Condé, Sylvie Germain et Marie Ndiaye. Paris: Harmattan, 2007
- Rabaté D. Marie Ndiaye. Paris: Textuel; Paris: Culturesfrance, 2008
- Asibong A., Jordan Sh. Marie NDiaye: l'étrangeté à l'oeuvre. Villeneuve d'Ascq: Université Charles-de-Gaulle, 2009
- 2001 — Премія «Феміна» за Rosie Carpe
- 2003 — Премія Товариства драматургійних літераторів і композиторів у категорії «Новий талант театру»
- 2009 — Ґонкурівська премія за Trois femmes puissantes
- 2010 — Драматургійна премія Юрґена Банземера і Ути Ніссен (Німеччина)[4]
- 2011 — Премія «Spycher Literaturpreis Leuk» (Швейцарія)
- 2015 — Премія Неллі Закс (Німеччина)
- Стаття про творчість, 2002 (фр.)
- Інтерв'ю, 2004 [Архівовано 12 травня 2013 у Wayback Machine.] (фр.)
- Бібліографія