Радуль
селище Радуль | |
---|---|
Країна | ![]() |
Область | Чернігівська область |
Район | Чернігівський район |
Громада | Ріпкинська селищна громада |
Код КАТОТТГ | UA74100330030037029 |
Основні дані | |
Засновано | 1568 |
Статус | із 2024 року |
Площа | 6 км² |
Населення | ▼ 444 (01.01.2022)[1] |
Густота | 95,8 осіб/км²; |
Поштовий індекс | 15021 |
Телефонний код | +380 4641 |
Географічні координати | 51°49′46″ пн. ш. 30°42′47″ сх. д. / 51.82944° пн. ш. 30.71306° сх. д.Координати: 51°49′46″ пн. ш. 30°42′47″ сх. д. / 51.82944° пн. ш. 30.71306° сх. д. |
Водойма | Дніпро
|
Відстань | |
Найближча залізнична станція: | Голубичі |
До станції: | 35 км |
До обл. центру: | |
- залізницею: | 78 км |
- автошляхами: | 77 км |
Селищна влада | |
Адреса | 15000, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, селище Ріпки, вул. Святомиколаївська, 92 |
Карта | |
![]() |
Радуль — селище на Чернігівському Поліссі, над Дніпром, у Ріпкинській селищній громаді Чернігівського району Чернігівської області.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 730-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області», увійшло до складу Ріпкинської селищної громади.[2]
Маєтність бояр Любецького староства Зарецьких (Зарецьких-Зенковичів). Отримали підтвердження на володіння у 1568 р. від короля Сигізмунда ІІ Августа, але появу села слід віднести до XIV—XV ст., про що свідчать знахідки археологами керамічного матеріалу датованого другою половиною XIV — першою половиною XV ст.[3]. Село виникло на Юшковській (Юрковській) землі, яка включала до себе Радутовський та Зарецькій острови. Останній знаходився навпроти Радуля на Правобережжі Дніпра (с. Асаревичі, зараз це територія Гомельської області Республіки Білорусь). Наявний ще один Зарецький «острів», що знаходився не на правому березі Дніпра, а на схід від сучасного селища.
Володільці: шляхтичі Зарецькі (1568 р.), Зенько Семенович Нахиба (1616 р.), Тобіаш Руцький (1621 р.), Зеньковичі-Зарецькі (1636 р.), Полуботки (1708 р.), Милорадовичі (кінець XVIII ст.).
16 лютого 1621 р. за військові заслуги король Сигізмунд III Ваза надав ленним правом с. Радуль з «плецем» в Чернігівському замку з обов'язком побудувати там дім ротмістрові Тобіашу Руцькому[4].
З кінця XVII ст. у Радулі стали селитися старообрядці, саме тому історики помилково пов'язують появу цього села виключно з оселеннями цих втікачів з Росії. Хоча беззаперечно, що з XVIII ст. саме вони формують соціальне «обличчя» села.
Павло Полуботок тримав слободу з 4 дворів, його син Андрій мав 22 двори. У його опіці був племінник Семен Якович, саме до нього і перейшло село. У 1730 р. брати Яків та Андрій Полуботки володіли у Радулі 12 дворами, причому саме село вони називали слобідкою, осадженою Павлом Полуботком на «купованих землях». Практика «заснування» слобідок широко використовувалась протягом усіх XVII—XVIII ст., адже заснування слободи (слобідки) надавало власникові право не сплачувати податки протягом 30 років. Саме тому цей тип осадництва був дуже поширеним, а слобідками часто називали вже існуючі села. У 1723 р. за Полуботками було 6 підданих. Інші мешканці село — розкольники, займалися промислом — риболовлею, а також продажем риби, олії «и прочего подобного» — 10 дворів (1732 р.). За Румянцевським описом у володінні удови Анастасії Полуботок було 11 хат, за розкольниками — 55 дворів. У 1771 р. абшитований військовий товариш Гаврило Красковський скаржився, що його козаків пограбували радульські розкольники.[4]
У 20-і рр. XVIII ст. Радуль як і інші старообрядницькі поселення у Стародубському і Чернігівському полках були вилучені з-під юрисдикції місцевої козацької старшини (хоча свої маєтності вона й зберегла) і підпорядковані Київській губернській канцелярії. Для безпосереднього управління слободами, у тому числі й Радулем була створена спеціальна контора «описных Государевых малороссийских раскольнических слобод» на чолі з своїм бурмістром, яка містилась у Климовій. Претензії ж Милорадовичів виявлялись у багаторічних судових тяганинах з мешканцями Радуля.
У другій половині XVII—XVIII ст. у Радулі був один із козацьких спостережних пунктів, який охороняв міждержавний кордон з Великим князівством Литовським. У районі Радуля існувало кілька прикордонних форпостів, на яких кордон охороняли військовослужбовці Чернігівського козацького полку, а згодом — Чернігівського карабінерського полку. Існує кілька версій щодо походження назви села: а) від слова «радість», яку буцімто відчували першопоселенці старовіри, знайшовши тихе місце від переслідувань царської влади ;
б) від шведських слів «рад» Q коло, шеренга, черга, рада і «дуль» прихований, зберігання. Разом узяті вони означають щось на кшталт захованого сонця ;
в) від давно зарослого озера «Радуль» або «Радутьє», яке було розташоване між західною околицею селища і Дніпром .
Проте жодна з них до цього часу науково детально не проаналізована і не обґрунтована. Остання точка зору має вирішальне підтвердження: практично під час виникнення слободи чернігівський полковник Павло Полуботок, купуючи землі, на яких нині розташоване село Радуль, і визначаючи їх межі, у купчих документах відмітив озеро Радуль. Воно ж помічене на карті початку ХХ ст.
1959 | 1979 | 1989 | 2001 | 2016 | 2022 |
---|---|---|---|---|---|
4164 | 1520 | 1132 | 792 | 526 | 444 |
українська мова | російська | білоруська |
---|---|---|
16,56 % | 82,81 % | 0,63 % |
В селищі народився Анатолій Львович Міхньов — вчений-терапевт, Заслужений діяч науки УРСР, професор.
- ↑ Статистичний збірник «Чисельність наявного населення України» на 1 січня 2022 року (PDF)
- ↑ Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області. Офіційний вебпортал парламенту України (укр.). Процитовано 10 липня 2022.
- ↑ Капустін К. Археологічні пам'ятки Дніпровського Лівобережжя середини ХІІІ–XV ст. (за матеріалами розвідок 40-х — 70-х рр. ХХ ст.) // Сіверянський літопис. — 2012. — № 3–4. — С. 9–20. — С. 12, 13, 17.
- ↑ а б Кривошея В. В. Українське козацтво в національній пам‘яті. Чернігівський полк. У 2 т. — К. : ДЦ "НВЦ «Пріоритети», 2012. — Т.1. — 516 с. — С.419.
- Кондратьєв І. Радутьє — Радутовщина — Радуль (або скільки років Радулю?) // Сіверянський літопис. — 2010. — № 2–3. — С.65–68.
- http://www.siver-litopis.cn.ua/arh/2010/2010_02/2010n2.htm
- Облікова картка[недоступне посилання з квітня 2019]
- Містечко Радуль — один з історичних центрів розселення старообрядців
- Банк даних Державної служби статистики України(укр.)
- Cities & towns of Ukraine(англ.)(укр.)
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3.
![]() |
Це незавершена стаття з географії Чернігівської області. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |