Academia.edu no longer supports Internet Explorer.
To browse Academia.edu and the wider internet faster and more securely, please take a few seconds to upgrade your browser.
În învăţătura sa despre rugăciune, Mitropolitul Antonie pune accent deosebit pe tăcere. Nu doar inima şi mintea noastră, ci şi trupul trebuie antrenat într-o tăcere trezvitoare, prin care suntem deschişi faţă de Dumnezeu, dispuşi să primim orice ne va da El, şi deschişi faţă de aproapele nostru. Rugăciunea este departe de a fi un şuvoi de cuvinte rostite de noi către Dumnezeu fără oprire; mulţimea cuvintelor poate reprezenta o piedică în calea rugăciunii autentice. Relaţia noastră cu Dumnezeu în rugăciune este fundamentală pentru viaţa creştină, iar rugăciunea este o artă ce poate fi însuşită prin lucrare după rânduială. Trebuie să învăţăm să ne rugăm, iar sfaturile Mitropolitului Antonie sunt practice şi amănunţite. „Pentru a putea să te rogi trebuie să te afli în acea stare ce ar putea fi definită prin sintagma Împărăţia lui Dumnezeu. Trebui să recunoaştem că El este Dumnezeu, că El este Împăratul; trebuie să ne predăm Lui. Să fim cel puţini preocupaţi de voinţa Sa, chiar dacă încă nu suntem capabili să o împlinim. Dar dacă nu facem astfel? Dacă ne raportăm la Dumnezeu precum acel tânăr bogat care nu L-a urmat pe Hristos fiindcă era prea bogat, atunci cum putem să-L întâlnim? Atât de adesea, ceea ce dorim să avem prin rugăciune, printr-o relaţie profundă cu Dumnezeu după care tânjim este pur şi simplu o altă perioadă de fericire; nu suntem pregătiţi să vindem ceea ce avem pentru a cumpăra mărgăritarul de mare preţ. Cum atunci să dobândim acest mărgăritar de mare preţ? Pe acesta nădăjduim să-l obţinem? Nu este la fel precum în relaţiile dintre oameni: când un bărbat sau o femeie simte iubire pentru altcineva, pentru ei nu mai contează la fel alţi oameni. Ca să folosim o scurtă zicală din vechime: „Când bărbatul îşi găseşte o mireasă, el nu mai este înconjurat de bărbaţi şi femei, ci de oameni”. Nu este aceasta ceea ce s-ar putea întâmpla, ceea ce ar trebui să se întâmple cu toate bogăţiile noastre atunci când ne întoarcem către Dumnezeu?” Mitropolitul Antonie de Suroj